ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6266/24 Справа № 209/7986/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Барильської А.П., 
суддів: Демченко Е.Л, Макарова М.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог – Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- 
ВСТАНОВИЛА: 

       У грудні 2023 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа без самостійних вимог – ПН Чернігівського МНО Завалієв А.А. ,про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11 липня 2017 року ПН Чернігівського МНО Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення з нього заборгованості № 7146 на суму боргу - 81 297,54 грн. 04 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гайчуковою Ю.С. відкрито виконавче провадження ВП № 54833789 про стягнення з нього на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 81 297,54 грн. Про існування заборгованості перед відповідачем йому стало відомо у листопаді 2023 року через додаток «Дія». Станом на сьогодні в Автоматизованій системи виконавчого провадження міститься інформація про завершення даного виконавчого провадження, однак в Єдиному реєстрі боржників відомості про нього не зняті. Суттєвим є те, що в матеріалах виконавчого провадження ВП № 54833789 відсутній виконавчий напис, кредитний договір та додатки до нього, на підставі якого він був вчинений, отже є всі підстави вважати, що заборгованість не є безспірною тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати виконавчий напис № 7146 таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати. 
       Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис № 7146, вчинений 11 липня 2017 року ПН Чернігівського МНО Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк"заборгованості у розмірі 81 297,54 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді оплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на надання правової допомоги у розмірі 7 500 грн.
       В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального права в частині стягнення витрат на правову допомогу, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції належним чином не встановлені обставини у даній справі в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу не відповідають критерію їх реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності та взагалі є необґрунтованими. Крім того, вони не є співмірними позовним вимогам та складності даної справи. 
       Відзив на апеляційну скаргу надано не було. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 81 297,54 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та апеляційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 19 червня 2024 року № 3831-IX
"Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах" Прикінцевими положеннями якого установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 липня 2017 року ПН Чернігівського МНО ОСОБА_3 був вчинений виконавчий напис №7146 про звернення стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 81297,54 грн.
04 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гайчуковою Ю.С. відкрито виконавче провадження ВП № 54833789 про стягнення з ОСОБА_1 на користьАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 81 297,54 грн. на підставі виконавчого напису № 7146 від 11 липня 2017 року.
20 липня 2018 року постановою про повернення виконавчого документа стягувачу головного державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гайчуковою Ю.С. було повернуто виконавчий документ без виконання.
Згідно відповіді № 43464 від 19 грудня 2023 року Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні у відділі перебувало ВП № 54833789 з виконання виконавчого напису № 7146 від 11 липня 2017 року. 04 жовтня 2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 22 липня 2018 року виконавче провадження було повернуто на адресу стягувача (кошти не стягувались). Додатково повідомлено, що з 24 лютого 2022 року згідно наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відділ переведено на дистанційну роботу, евакуація виконавчих документів з приміщення відділу за адресою: АДРЕСА_1 не проводилась.
       Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису про стягнення заборгованості не переконався у безспірності заборгованості та отриманні боржником повідомлення про порушення основного зобов`язання від кредитора. Також суд стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з 1073,60 грн. судового збору та 7500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. Задовольняючи вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з їх доведеності і обгрунтованості.
       Рішення суду оскаржено в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн, в іншій частині рішення не оскаржено та колегією судів не перевіряється, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України. 
       Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.
       Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
       Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
       Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи.
       Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
       Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
       Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.
       Колегія суддів звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 у позові поставив питання про стягнення витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 7 500 грн та додав відповідні докази понесення вказаних витрат. 
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
       Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
       Як вбачається із матеріалів справи, до позову було долучено договір про надання правничої допомоги б/н від 07 грудня 2023 року укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Серебряковою І.М., додаткову угоду №3 до договору про надання правничої допомоги б/н від 20 грудня 2023 року з переліком виконаних адвокатом дій, витраченого часу та розрахунку вартості роботи адвоката (1. Консультація та роз`яснення з правових питань по суті спору, укладання договору про надання правничої допомоги: витрачений час – 1 година, вартість послуги – 500 грн.; 2. Складання адвокатських запитів, складання позовної заяви: витрачений час – 5 годин, вартість послуги – 7000 грн., квитанцію №3 від 20 грудня 2023 року про оплату гонорару в розмірі 7500 грн., копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серіїАЕ №1241109 від 20 грудня 2023 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5657.
       У постанові від 19 листопада 2020 року у справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
       Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору
       Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
       Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим – з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди – у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
       Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
       Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
       Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
       Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
       Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та Постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
       Враховуючи вищевикладене, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 7 500 грн. на правову допомогу, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують. 
       Жодних доказів того, що 7500 грн., які стягнуті судом першої інстанції на користь позивача, є неспівмірними складності даної справи та заявленим позовним вимогами, відповідачем не надано. 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                 А.П. Барильська

Судді:                                                                 Е.Л. Демченко

М.О. Макаров