ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року	Львів	Справа № 460/4507/24 пров. № А/857/11248/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                           Мікули О. І.,
суддів          -                                                   Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі №460/4507/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними, зобов`язання утриматися від вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції – Дуляницька С. М., 
дата ухвалення судового рішення – 02 травня 2024 року, 
місце ухвалення судового рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту судового рішення – 02 травня 2024 року,

                                                               в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просила визнати противоправними дії відповідача у вигляді направлення на примусове виконання постанови від 15 червня 2023 року серії АА №00009951 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, відносно позивача/правопорушника ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладання штрафу у розмірі 34000,00 грн та зобов`язати утриматися відповідача від дій, направлених на примусове стягнення суми штрафу із позивача, у розмірі 34000 грн.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року справу №460/4507/24 передано за підсудністю до місцевого загального суду як адміністративного Рівненського міського суду Рівненської області. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставини справи, висновки суду першої інстанції викладені в цій ухвалі не відповідають обставинам справи. Зазначає, що підставою позову є неправомірні дії Державної служби з безпеки на транспорті щодо направлення на примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладання штрафу у розмірі 34000,00 грн та зобов`язання відповідача утриматися від дій, направлених на примусове стягнення суми штрафу із позивача, у розмірі 34000 грн. Звертає увагу на те, що своїм зверненням до суду вона не оскаржує вчинення правопорушення; оскільки вона його визнала та надала доказ своєчасної оплати штрафу у розмірі 17000 грн. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що позивач оскаржує дії Державної служби України з безпеки на транспорті, які пов`язані із направленням постанов по справах про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на транспорті до їх примусового виконання. Цей спір предметно пов`язаний із оскарженням дій суб`єкта владних повноважень у межах провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому така позовна вимога згідно з п.1 ч.1 ст.20 КАС України предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін. 
Враховуючи положення ст.312 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснити розгляд справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Приймаючи ухвалу про передачу справу за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги стосуються дій суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому такі справи відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 вирішуються місцевими загальними судами, як адміністративними судами.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктами 2 та 7 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до п.1, ч.1,2 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.
Колегія суддів зазначає, що віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства.
Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом, оскільки вважає, що діями Державної служби України з безпеки на транспорті порушено її права та законні інтереси.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору в цій справі є, зокрема, дії Державної служби України з безпеки на транспорті, які полягають у направленні на примусове виконання постанови від 15 червня 2023 року серії АА №00009951 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 34000,00 грн, а також зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій, а саме: направлених на примусове стягнення суми штрафу у розмірі 34000 грн.
Крім того, колегією суддів згідно з ЄДРСР встановлено, що ОСОБА_1 оскаржувала постанову від 15 червня 2023 року серії АА №00009951 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності та рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2023 року у справі №569/13001/23, залишеним без змін Восьмим апеляційним адміністративним судом 28 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову. 
04 грудня 2023 року ОСОБА_1 сплачено штраф у розмірі 17000,00 грн (а.с.22).
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що у цій справі дослідженню підлягають виключно владно-управлінські функції Державної служби України з безпеки на транспорті, яка, на думку позивача, вчинила протиправні дії щодо направлення на примусове виконання постанови від 15 червня 2023 року серії АА №00009951 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладання штрафу у розмірі 34000,00 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що такі справи відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 вирішуються місцевими загальними судами, як адміністративними судами, оскільки предметом спору є протиправні дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо направлення на примусове виконання постанови від 15 червня 2023 року серії АА №00009951, яка, на думку апелянта, виконана у добровільному порядку.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до місцевого загального суду як адміністративного Рівненського міського суду Рівненської області, а тому оскаржувана ухвала є передчасною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними, оскільки такі спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи, оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі - скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.242, 243, 246, 250, 308, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі №460/4507/24 скасувати, та прийняти постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш