ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3891/24 Справа № 932/11105/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, –

                                                        В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. було вчинено виконавчий напис № 18848 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 403,95 грн. Зазначав, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, оскільки його вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вважав, що дії відповідача про звернення стягнення на суму заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса є незаконним, тому що виконавчий напис може бути вчинено лише у разі, якщо заборгованість є безспірною і за умови, що нотаріусу подано документи, які підтверджують безспірний характер заборгованості. В обґрунтування зазначеного вказував, що сума боргу не є безспірною. Вважав, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документів, які не відносяться до переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про визнання виконавчого напису № 18848 від 15 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року в розмірі 40 403,95 грн таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року замінено відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» (далі – ТОВ «Компані Фінанс»).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 18848, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», правонаступником якого відповідно до договору відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року є ТОВ «Компані Фінанс», заборгованості за кредитним договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року за період з 25 червня 2020 року по 07 квітня 2021 року в розмірі 40 403,95 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що позов пред`явлений до неналежного відповідача. Вказує, що 01 липня 2022 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»та ТОВ «Компані Фінанс»укладено договір відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2 , перейшли до ТОВ «Компані Фінанс».
Того ж дня, між ТОВ «Компані Фінанс»та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги № 01/07, відповідно до умов якого всі права та обов`язки за договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2 та на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_1 .
Тому вважає, що з 01 липня 2022 року належним кредитором за кредитним договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року, який має право вимоги до ОСОБА_2 , є саме ОСОБА_1 і лише він є належним відповідачем у цій справі.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2007 року між ТОВ «КБ «Дельта», правонаступником якого є ТОВ «Компані Фінанс», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 004-03097-020807.

15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 18848, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», правонаступником якого відповідно до договору відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року є ТОВ «Компані Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року за період з 26 червня 2020 року по 07 квітня 2021 року у загальному розмірі 40 403,95 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. від 09 грудня 2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 67838347 з примусового виконання виконавчого напису № 18848 від 15 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф.

Задовольняючи позов та визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не надано належних доказів безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, доказів, що заявлена сума в межах строку позовної давності, чим порушено норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

В оцінці законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції апеляційний суд в першу чергу звертає увагу на те, що апеляційна скарга в цій справі подана ОСОБА_1 , тобто особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Таким чином суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника – закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Обґрунтовуючи наявність права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі, ОСОБА_1 посилається на те, що з липня 2022 року він є кредитором за кредитним договором, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов якого і було видана оспорюваний у цій справі виконавчий напис нотаріуса.

Оскільки вказані доводи скаржника знайшли своє документальне підтвердження, то наявні підстави для висновку, що ухвалення 21 лютого 2023 року рішення місцевим судом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 як нового кредитора ОСОБА_2 за кредитним договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року.

Тому рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року підлягає обов`язковому скасуванню з підстав, передбачених пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦК України, а справа – перегляду апеляційним судом у повному обсязі з ухваленням нового рішення по суті спору.

Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті – документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі – Перелік).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

У справі, яка переглядається, оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 15 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Тому відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису мали подаватися: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Оскільки укладений між банком та позивачем кредитний договір № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду який викладено, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 08 серпня 2022 року у справі № 752/16820/19 (провадження № 61-20408св21), від19 жовтня 2022 року у справі № 278/2416/21 (провадження № 61-5756св22).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що його як нового кредитора не було залучено до участі у справі, що свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача та наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції у контексті наведеного вважає за необхідне зазначити, що ухвалення місцевим судом рішення про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою такої особи, проте не може вважатися автоматичною передумовою для ухвалення апеляційним судом нового рішення саме про відмову у задоволенні позову.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі, має навести аргументи, які, на її думку, є підставою для відмови у задоволенні позову. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу для відмови у задоволенні позову  ОСОБА_2  посилається виключно на пред`явлення нею позову до неналежного відповідача.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частини перша та друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що позов  ОСОБА_2  пред`явлено у грудні 2021 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Саме ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є особою, в інтересах якої приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис, а також особою, яка на думку позивача при зверненні до суду була кредитором позивача.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 01 липня 2022 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року, укладеним з  ОСОБА_2  перейшли до ТОВ «Компані Фінанс».

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року замінено відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на його правонаступника – ТОВ «Компані Фінанс».

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що того ж дня – 01 липня 2022 року між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги № 01/07, відповідно до умов якого всі права та обов`язки за договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року, укладеним з  ОСОБА_2  та на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_1 .

На переконання апеляційного суду, належність відповідача визначається саме на момент пред`явлення позову до суду. Станом на грудень 2021 року порушення своїх прав  ОСОБА_2  пов`язував з виданням нотаріусом виконавчого напису в інтересах ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке і було кредитором за спірним кредитним договором.

Подальше відступлення ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прав вимоги за укладеним із позивачем кредитним договором на користь ТОВ «Компані Фінанс» та в цей же день відступлення прав вимоги ТОВ «Компані Фінанс» на користь фізичної особи ОСОБА_1 , не свідчить про подання позивачем позову до неналежного відповідача.

Апеляційний суд враховує положення статті 516 ЦК України про те, що заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а також приймає до уваги, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та його правонаступник ТОВ «Компані Фінанс» не повідомили ані боржника, ані суд першої інстанції про те, що в день отримання права вимоги за кредитним договором до  ОСОБА_2  ТОВ «Компані Фінанс» відступило таке право ОСОБА_1 .

Така процесуальна поведінка кредиторів після пред`явлення  ОСОБА_2  позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, безумовно не може створювати для позивача таких негативних наслідків, як відмова в задоволенні позову з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача.

Натомість права ОСОБА_1 , як нового кредитора  ОСОБА_2  у такій ситуації підлягають захисту шляхом прийняття його апеляційної скарги до розгляду та надання йому можливості навести доводи та аргументи на спростування висновків суду першої інстанції щодо неправомірності видання нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, будь-яких аргументів щодо відсутності підстав для задоволення позову  ОСОБА_2 , окрім помилкового тлумачення скаржником норм процесуального права щодо визначення належності відповідача у справі, апеляційна скарга не містить.

Тому суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, з відповідача ТОВ «Компані Фінанс», правонаступником прав та обов`язків якого є  ОСОБА_1  на користь позивача  ОСОБА_2  підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви в розмірі 1 362,00 грн.

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року– скасувати.

Позовні вимоги  ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», правонаступником прав та обов`язків якого є  ОСОБА_1 , третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню– задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, який зареєстрований в реєстрі за № 18848, про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником якого відповідно до договору відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» (ЄДРПОУ 44195842), останнім правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), заборгованості за кредитним договором № 004-03097-020807 від 02 серпня 2007 року за період з 25 червня 2020 року по 07 квітня 2021 року в розмірі 40 403,95 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», правонаступником прав та обов`язків якого є  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 362,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 липня 2024 року.

Судді: