ОКРЕМА ДУМКА 
суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.
31 липня 2024 року
м. Київ
на постанову Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 127/2149/21(провадження № 61-18512св21)
за позовом  ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Байдак Василь Григорович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області 
від 6 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Антонюка В. В., та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, прийняту колегією у складі суддів: Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4 , після якої відкрилась спадщина на земельну ділянку розміром 1,6987 га, розташовану на території Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області. 
Вказував, що у визначений законом строк спадщину після матері не прийняв, оскільки здійснював догляд за хворим батьком - ОСОБА_2 , а також не був обізнаний щодо положень закону про звернення протягом шести місяців до нотаріуса для прийняття спадщини. 
ОСОБА_3 - є його рідною сестрою; спадщину після матері також не прийняла, оскільки майже п`ять років проживає у Сполучених Штатах Америки. 
У грудні 2020 року він звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. 
22 грудня 2020 року державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницький Є. В. відмовив йому у видачі відповідного свідоцтва, посилаючись на те, що у встановлений законодавством строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 березня 
2021 року залучено до участі у справі співвідповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 6 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року позов, задоволено.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивач є спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин. Встановивши, що нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, проте цей строк пропущений з поважних причини, суд позов задовольнив.
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Байдак В. Г., подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 6 липня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 жовтня 
2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, та не дослідили зібрані у справі докази.
Зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій 
висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 6 лютого 
2018 року у справі № 180/1163/16-ц (провадження № 61-3152св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 286/27/18 (провадження № 61-39817св18), від 7 серпня 2020 року у справі № 431/1160/18-ц 
(провадження № 61-3672св19), від 2 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц (провадження № 61-9951св18)та від11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19 (провадження № 61-14663св20), відповідно до яких судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Не враховано судами і висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 691/481/18 (провадження № 61-5280св19), про те, що наявність хронічних захворювань та інвалідність позивача не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини та не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали б позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини у розумінні положень статті 1272 ЦК України.
На думку заявника, неврахування судами першої та апеляційної інстанцій вказаних висновків Верховного Суду призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. 
Вважає, що наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку для прийняття спадщини після ОСОБА_4 є неповажними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
З урахуванням зазначеного ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Байдак В. Г., просив про задоволення касаційної скарги. 
Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Байдак В. Г., залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області 
від 6 липня 2021 року і постанову Вінницького апеляційного суду 
від 12 жовтня 2021 року залишено без змін.
Приймаючи постанову, касаційний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за законом після його матері ОСОБА_4 , пропустив з поважних причин, пов`язаних з наявністю об`єктивних та істотних труднощів у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, зокрема перебуванням його під наглядом у Науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів ВНМУ ім. М. І. Пирогова, а також необхідністю постійного догляду за хворим батьком.
Проте з вказаними висновками колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя 
статті 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 
2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України 
від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, 
від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців;
2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 
4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 
2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року 
у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців -
в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 
від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилався на:
- необізнаність про норми чинного законодавства щодо строку та порядку прийняття спадщини;
- постійне відвідування лікарів за станом його здоров`я;
- здійснення догляду за батьком.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції наголосив про відсутність підстав вважати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини - юридичну необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, на що посилався ОСОБА_1 у позовній заяві.
При цьому, визначаючи ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини, суд першої інстанції не зазначив, яку з вказаних позивачем причин пропуску строку для прийняття спадщини він визнав поважною (постійне відвідування лікарів за станом здоров`я чи здійснення догляду за батьком).
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, 
ОСОБА_2 , який є батьком позивача, в апеляційній скарзі вказував на те, що судом першої інстанції правильно не визнано поважними пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини юридичну необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; однак з яких підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що строк для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, місцевим судом не зазначено. 
Крім того, позивач як на підставу своїх вимог посилався на здійснення догляду за ОСОБА_2 і на підтвердження цих обставин надав виписку Комунального некомерційного підприємства «Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології» № 2557 від 2 листопада 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 23 жовтня 2020 року до 2 листопада 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в зазначеному закладі.
Суди попередніх інстанцій не врахували, що строк для прийняття спадщини після ОСОБА_4 закінчився 12 серпня 2020 року, тому зазначені 
у довідці № 2557 обставини щодо перебування батька позивача на стаціонарному лікуванні в період з 23 жовтня 2020 року до 2 листопада 
2020 року не можна вважати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки мали місце після спливу цього строку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наголошував на тому, що суд першої інстанції не в повній мірі відобразив показання свідків, які вказували на те, що він самостійно доглядав за собою і не потребував сторонньої допомоги, в тому числі і  після закінчення стаціонарного лікування.
Крім того, ОСОБА_2 звертав увагу апеляційного суду на те, що за змістом довідки № 130 від 27 лютого 2020 року, виданої навчально-науковим лікувальним комплексом Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова, ОСОБА_1 перебував під наглядом науково-дослідницького інституту реабілітації осіб з інвалідністю з 17 квітня 2019 року до теперішнього часу, тобто до 27 лютого 2020 року.
При цьому початком строку для прийняття спадщини після ОСОБА_4 
є 12 лютого 2020 року, тому, навіть у випадку визнання обставин щодо перебування позивача під наглядом у вказаному інституті об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, поважними такі причини можна визнати виключно щодо періоду з 12 до 27 лютого 2020 року (16 днів). Разом з тим, про поважність причин пропуску іншої частини строку для прийняття спадщини такі обставини вказувати не можуть.
Постанова апеляційного суду не місить мотивів на спросування зазначених доводів ОСОБА_2 .
У постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 172/888/18 (провадження № 61-15356св19), від 6 лютого 2018 року 
у справі № 180/1163/16-ц (провадження № 61-3152св18), від 26 лютого 
2020 року у справі № 286/27/18 (провадження № 61-39817св18), від 7 серпня 2020 року у справі № 431/1160/18-ц (провадження № 61-3672св19), 
від 2 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц 
(провадження № 61-9951св18), від 10 червня 2021 року у справі № 691/481/18 (провадження № 61-5280св19), від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19 (провадження № 61-14663св20), про неврахування змісту яких заявник зазначає в касаційній скарзі, викладено висновок про те, що якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через юридичну необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, похилий вік, непрацездатність, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Не врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у вказаних постановах, суд апеляційної інстанції внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, щодо інсування поважних причин пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини, тому дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, який також не зазначив таких причин.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови 
від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», 
у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В оскаржуваному судовому рішенні апеляційний суд в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
У Верховного Суду відсутні процесуальні повноваження на вчинення указаних процесуальних дій (стаття 400 ЦПК України).
За таких обставин касаційна скарга є частково обґрунтованою, наведена заявником в цій частині підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, щодо застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 30 липня 2020 року у справі № 172/888/18 (провадження № 61-15356св19), від 6 лютого 2018 року 
у справі № 180/1163/16-ц (провадження № 61-3152св18), від 26 лютого 
2020 року у справі № 286/27/18 (провадження № 61-39817св18), від 7 серпня 2020 року у справі № 431/1160/18-ц (провадження № 61-3672св19), 
від 2 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц 
(провадження № 61-9951св18), від 10 червня 2021 року у справі № 691/481/18 (провадження № 61-5280св19), від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19 (провадження № 61-14663св20), підтверджена під час касаційного провадження.
Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційний суд не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи (щодо поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини), прийнята судом апеляційної інстанції постанова не може вважатися законною і обґрунтованою.
За результатами перегляду справи в касаційному порядку колегія суддів у складі Касаційного цивільного суду мала касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Байдак В. Г., задовольнити частково, постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко