ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 675/157/23
провадження № 51-7792км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 ,
засудженої                                               ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                                 ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
потерпілого                                              ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 червня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від  26 вересня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022244000001273, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженки та жительки АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 червня 2023  року   ОСОБА_6  визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком,  03 грудня 2022 року приблизно о 00:30 ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , який виник на ґрунті неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на вбивство свого чоловіка ОСОБА_9 , який виник раптово, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, кухонним ножем умисно та послідовно завдала два удари ОСОБА_9 у ділянку грудної клітки ззаду, а також не менше трьох ударів ножем у різні частини його тіла, чим спричинила тяжке тілесне ушкодження, у вигляді двох проникаючих поранень задньої поверхні грудної клітки справа з ушкодженнями правої легені, що супроводжувались правобічним гемопневмотораксом (внутрішньо плевральною кровотечою - 2100 мл та накопичення повітря в плевральній порожнині), яке небезпечне для життя в момент спричинення, а в даному випадку перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 .
У результаті спричинених ОСОБА_6 вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 помер на місці події через короткий проміжок часу.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 26 вересня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду- без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженої через суворість, просить судові рішення стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що судами неповно з`ясовані всі обставини провадження, у зв`язку з чим вину її підзахисної в умисному заподіянні смерті потерпілому не доведено та не підтверджено. Вказує, що умислу позбавляти потерпілого життя у ОСОБА_6 не було, вона лише зупиняла протиправну поведінку ОСОБА_9 щодо неї. У зв`язку з чим дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України. Стверджує, що суди не дали належної оцінки показанням ОСОБА_6 та свідків, які стверджували, що потерпілий неодноразово вчиняв насильницькі дії по відношенню до її підзахисної. На думку захисника, протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки: огляд місця події було проведено, як без ухвали слідчого судді, так і без згоди власника, що є грубим порушенням норм передбачених КПК України; у протоколі слідчої дії не зазначено характеристик пристрою, за допомогою якого здійснювалося її фіксування та технічних носіїв інформації, на які здійснювалось таке фіксування; фототаблиці результатів фіксування огляду місця події та обшуку, які є невід`ємною частиною протоколів не підписані усіма учасниками слідчих дій, що є підставою для визнання їх недопустимими доказами і усіх речових доказів, які було вилучено під час обшуку 03 грудня 2022 року;  у протоколі обшуку відсутня інформація про дотримання установленого законом порядку упаковування речових доказів. Зазначає, що висновок експерта № 203 від 13 січня 2023 року (експертиза трупа), не відповідає вимогам, що визначені Правилами проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я від 17 січня 1995 року № 6. Захисник посилається на практику  Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вимог закону, та не зазначив, чому мінімальний строк покарання передбачений ч. 1 ст. 115 КК України буде дієвим та забезпечить виправлення обвинуваченої. Також не вказав, чи є призначене ОСОБА_6 покарання пропорційним і співмірнним ступеню тяжкості вчиненого, справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Суд апеляційної інстанції не усунув даних порушень.
У доповненні до касаційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає аналогічні доводи викладені у касаційній скарзі, окрім цього вказує про те, що апеляційний суд порушив вимоги ст. 197 КПК України. Так, місцевий суд у вироку від 19 червня 2023 року зазначив, що до набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній у виді тримання під вартою. На думку захисника, ОСОБА_6 під час здійснення апеляційного розгляду справи, який відбувся 26 вересня 2023 року, утримувалася під вартою всупереч норм чинного кримінального процесуального законодавства України, оскільки цей термін перевищував 60 днів. Вважає, що факт незаконного утримання під вартою, порушує законні права та інтереси ОСОБА_6 . 
Від учасників судового провадження заперечень на зазначену касаційну скаргу не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник  ОСОБА_7 та засуджена ОСОБА_6 підтримали подану касаційну скаргу і доповнення до неї та просили їх задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_8 просив задовольнити касаційну скаргу сторони захисту.
Прокурор  ОСОБА_5 вважає касаційну скаргу сторони захисту і доповнення до неї необґрунтованими та просить залишити їх без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_11 - без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
При цьому за правилами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування судами  закону України про кримінальну відповідальність в частині  кваліфікації дій засудженої               ОСОБА_6 та щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону заслуговують на увагу.
Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність
За положенням статті 115 КК України  з об`єктивної сторони умисне вбивство характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
Такі ж ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). 
Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Згідно з частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 19 липня 2022 року (справа № 496/1486/18), наголосивши, що для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Однак, судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги сторони захисту на вирок місцевого суду відносно ОСОБА_6 цього зроблено не було. 
З фактичних обставин, встановлених судами та матеріалів провадження вбачається, що між засудженою та її чоловіком ОСОБА_9 ,  які протягом двадцяти років були подружжям, неодноразово виникали сварки, під час яких ОСОБА_9 наносив обвинуваченій ОСОБА_6  побої та тілесні ушкодження, що підтверджується не тільки показаннями обвинуваченої, а й показаннями свідків, які часто бачили на її тілі синці. Тобто фактично судом встановлено факти вчинення ОСОБА_9 домашнього насильства щодо засудженої.
З показань  ОСОБА_6 , наданими нею в судовому засіданні  та наведеними у вироку суду, встановлено, що напередодні події вони з чоловіком перебували в гостях, де останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявляв агресію до неї, а саме хапав її за плечі, штовхав сина ОСОБА_12 , який намагався посадити його в автомобіль. Надалі, в день події,  ОСОБА_9 зайшов до будинку, де вже перебувала ОСОБА_6 та між ними продовжився словесний конфлікт та відбулася бійка, в ході якої ОСОБА_9 вдарив її кулаком в ділянку правого ока, викручував їй руки та намагався повалити її на підлогу шляхом ударів по ногам. Послідовність дій не пам`ятає, однак ствердила, що ОСОБА_9 перший взяв ніж, якого вона в ході бійки вибила та він упав на підлогу, якого вона якимось чином підняла. Під час продовження бійки, коли ОСОБА_9 своєю правою рукою викручував їй праву руку, внаслідок чого чоловік повернувся до неї боком, та в цей момент вона двічі нанесла удари ножем чоловіка у ділянку спини (плеча) з права, внаслідок чого у нього пішла кров. Вона взяла рушник та намагалася зупинити кров, після чого побігла до сусідки, щоб остання викликала швидку допомогу, оскільки вона не могла знайти власний телефон. Надалі по приїзду швидкої допомоги, лікарем під час надання першої медичної допомоги було зафіксовану смерть потерпілого. Вказала, що наміру вбивати потерпілого не мала, лише захищалась від його протиправних дій.
Дані показання, зокрема щодо застосування до засудженої насильства з боку чоловіка в день події, підтверджені висновками судово-медичної експертизи № 346, яка проведена 05 грудня 2022 року, згідно з якими у підозрюваної ОСОБА_6 виявлено наступні тілесні ушкодження: - поверхнева різана рана на долонній поверхні другого пальця правої кисті, точкове садно на долонній поверхні другого пальця правої кисті. Дані тілесні ушкодження утворилися від травмуючої дії колюче-ріжучого предмета, могли утворитися в строк та при обставинах, вказаних обстежуваною, кожне окремо та в своїй сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Синець на верхній повіці правого ока, міг утворитися від травмуючої дії тупого твердого предмета, міг виникнути внаслідок удару кулаком руки, синець на лівій гомілці, синець на правій гомілці, утворилися від травмуючої дії твердих предметів або при падінні та ударі об такі, синець на тильній поверхні третього пальця лівої кисті, садно на тильній поверхні третього пальця правої кисті, утворилися від травмуючої дії тупого твердого предмета (предметів), в строк та при обставинах, вказаних обстежуваною. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
За таких обставин висновок суду апеляційної  інстанції, який погодився із рішенням суду першої інстанції, про те, що мотивом дій ОСОБА_6  були особисті неприязні стосунки, які виникли під час сварки, не можна визнати обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.
Водночас, дійшовши висновку про відсутність підстав для необхідної оборони, суди відповідно не дослідили того, чи застосований засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак чи засуджена вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.
Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону
Відповідно до ст. 23 цього Кодексу суд досліджує докази безпосередньо. Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Однак, заперечуючи доводам обвинуваченої про те, що у  ОСОБА_9   попередньо також знаходився ніж, яким він замахувався на неї, та якого вона в подальшому вибила і він перебував на підлозі, суд, як на доказ  послався на показання засудженої, які вона надавала при її обстеженні судово-медичним експертом (висновок судово-медичної експертизи № 346 від 05 грудня 2022 року), де зазначено, що  після отримання удару в око, вона поточилася назад у кімнату кухні, де з кухонного стола зліва взяла ножа, якого вважала не точеним (тупим) та пішла з ним у коридор до чоловіка, де вони продовжили бійку.
Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
За Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та визначеними у них методичними вказівками, судово-медичний експерт  встановлює особу  обстежуваного за паспортом  чи  іншим  документом,  що його замінює,  з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості.  Всі  отримані   відомості   фіксуються   у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження - надалі акт). Під час з`ясування наведених обставин  експертом особа не попереджається про можливість відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання.
Також, аналізуючи дані протоколу огляду місця події від 03 грудня 2022 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, як на доказ винуватості у вчиненні умисного вбивства послався на зазначені у цьому протоколі усні пояснення              ОСОБА_6 про те, що вона  виявила свого чоловіка на підлозі, поряд якого була розбита скляна банка із сухими грибами, а поряд чоловіка знаходилися уламки скла, до яких він поранився.
Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Під час проведення цієї слідчої дії ОСОБА_6 була присутня як власник житла, яка надала добровільну згоду на огляд, про що зазначено в протоколі.
Таким чином показання особи, надані експерту в ході проведення судово-психіатричної експертизи, а також зазначені в протоколі огляду місця події усні пояснення ОСОБА_6 щодо обставин та механізму спричинення тілесних ушкоджень, якій в подальшому в цей же день було повідомлено про підозру у вчиненні умисного вбивства, не можуть бути визнані судом допустимими доказами.
Також суд  апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 419 КПК України не надав мотивованих відповідей на всі доводи апеляційної скарги сторони захисту.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки вказані порушення  перешкодили ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ретельно дослідити докази, що мають значення для з`ясування мотиву та спрямованості умислу ОСОБА_6 на вчинення кримінального правопорушення, надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 червня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від  26 вересня 2023 року задовольнити частково.
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2023 року стосовно засудженої  ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.  
Обрати  ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                   ОСОБА_3