ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 липня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 395/1155/23
провадження № 22-ц/4809/1174/24 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л., 
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2024 року у складі судді Забуранного Р. А. і
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовної заяви
У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1035-9612 від 28.01.2022 в розмірі 106 950 грн та судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що 28.01.2022 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1035-9612. 
Згідно умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 15 000 грн зі строком кредитування на 300 календарних днів. 
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору.
Відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та станом на 07.09.2023 має заборгованість в розмірі 106 950 грн, з яких 15 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 91 950 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

       Короткий зміст рішення суду першої інстанції

       Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2024 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1035-9612 від 28.01.2022 в розмірі 106 950 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 147 грн 20 коп, а всього в сумі 109 097 грн 20 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що  кредитний договір № 1035-9612 від 28.01.2022 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, ОСОБА_1 грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2024 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не вчинив і не дослідив зауваження позивача з викладенням незапереченого факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку і проведення шахрайських операцій з 28.01.2022 в 3 години ночі.
Суд першої інстанції не дослідив достовірність укладення кредитного договору за межами робочого приміщення позивача, наявність і доведеність волевиявлення ОСОБА_1 та достовірність її електронного підпису.
Позивач не надав жодного допустимого доказу електронного листування, погодження, волевиявлення та наявності електронного підпису відповідача.
В порушення ст. 235 ЦПК України суд першої інстанції не звернув уваги на письмовий доказ, наданий АТ «Ощадбанк» про блокування ним картокового рахунку ОСОБА_1 та перевипуску картки після подій несанкціонованого руху коштів 28 січня 2022 року.
Суд першої інстанції не дослідив і не робив висновки по наданої банком виписці неконтрольованого руху коштів через лайтбокс на невідомі кредитні каси з розташуванням в м. Києві та м. Миколаїв.
Також, суд не забезпечив відповідачу право, гарантоване ст. 43 ЦПК України та обов`язок ст. 229 ЦПК України щодо допиту свідків і безпосереднього дослідження наданих відповідачем банківських доказів, тричі проігнорував вимогу визнати явку позивача обов`язковою та розглянути справу з допитом позивача в загальному процесі.
Твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі є неправдивим.

Відзив на апеляційну скаргу

Від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2024 року без змін.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 106 950 грн, тобтоменше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2024 становить 302 800 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 28.01.2022 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем  ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1035-9612. 
Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 15 000 грн зі строком кредитування на 300 календарних днів. 
Отримання відповідачкем кредитних коштів в розмірі 15 000 грн підтверджено договором про відкриття кредитної лінії № 1035-9612 від 28.01.2022 року, який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А322; довідкою про перерахування суми кредиту; розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно якого станом на 06.09.2023 загальна заборгованість становить 106 950 грн, з яких 15 000 грн прострочена заборгованість за кредитом, 91 950 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України  процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Матеріалами справи підтверджується, що 28 січня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1035-9612 (далі – Кредитний договір) (а. с. 9-11).
Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А322, для підписання Кредитного договору, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів.
Відповідно до пункту 2.1. Кредитного договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 15 000 грн.
Заявлений строк кредитування кредитом складає 15 календарних днів з дня наданнякредиту (пункт 2.4. Кредитного договору).
Відповідно до п. 2.8. Кредитного договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику – 300 календарних днів (до 24.11.2022) з моменту перерахування кредиту позичальнику.
Знижена процента ставка становить - 2,00 %, стандартна процентна ставка - 3,00 %, пільгова процентна ставка - 0,01 % (п. 4.6. Кредитного договору).
Копією Витягу з реєстру банків, копією листа-довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи та висискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 підтверджується перерахування суми кредиту за Кредитним договором за допомогою системи EasyPay в розмірі 15 000 грн на картковий рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , що також не заперечується останньою (а. с. 18-19, 50-51).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором станом на 07.09.2023 становить 106 950 грн, за яких: 15 000 грн основний борг та 91 950 грн залишок відсотків (а. с. 22-26). 
З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що Кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами.
При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду.
Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 ЗУ «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Таким чином, укладення Кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 15 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_3 .
Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 07.09.2023 відповідач має заборгованість в розмірі 106 950 грн.
Доказів погашення вказаної заборгованості матеріали справи не містять, а відповідачем ОСОБА_1 наданий ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунок не спростовано.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, як наслідок, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вчинив і не дослідив зауваження позивача з викладенням незапереченого факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку і проведення шахрайських операцій, з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно довідки в. о. керуючого ТВБВ № 100/10/0144 АТ «Ощадбанк» від 16.10.2023 №, яка видана ОСОБА_1 , 04.02.2022 за заявою клієнта було здійснено блокування та перевипуск картки НОМЕР_3 (24/04) на карту з новим номером НОМЕР_4 (01/27) (а. с. 52).
Даних про те, що належна відповідачу картка, на яку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було перераховано кредитні кошти в розмірі 15 000 грн, була заблокована на момент укладення Кредитного договору, матеріали справи не містять.
Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач, виявивши несанкціоноване зняття коштів з її карткового рахунку, одразу зверталась в банк, разом з тим, виписка по її рахунку свідчить про те, що вона до 04.02.2022 продовжувала користуватись карткою.
Суд звертає увагу, що у випадку встановлення несанкціонованого зняття коштів з належного ОСОБА_1 рахунку, остання не позбавлена права звернутись до суду з позовом до банку, в якому розміщений рахунок з позовом про захист прав споживача.
Безпідставними є також посилання відповідача в апеляційній скарзі на недостовірність укладення кредитного договору за межами робочого приміщення позивача, відсутність і недоведеність волевиявлення ОСОБА_1 та недостовірність її електронного підпису, з огляду на те, що Кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а грошові кошти перераховані на належну ОСОБА_1 банківську картку.
Крім того, предметом даного спору є стягненя кредитної заборгованості, а не недійснійсть Кредитного договору, а тому за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, вказані посилання відповідача в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) та від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066 св 23).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав жодного допустимого доказу електронного листування, погодження, волевиявлення та наявності електронного підпису відповідача, є безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, якими підтверджується, що між сторонами було укладено Кредитний договір в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не забезпечив відповідачу право, безпосереднього дослідження наданих відповідачем банківських доказів, тричі проігнорував вимогу визнати явку позивача обов`язковою та розглянути справи з допитом позивача в загальному процесі, з огляду на те, що наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з штрих-кодовим ідентифікатором № 0600226897760 (а. с. 66), розписками про отримання повісток про виклик до суду (а. с. 69, 75, 109, 130, 137) та заявами (а. с. 119,138) підтверджується, що відповідач була неодноразово у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте, в судові засідання суду першої інстанції не з`являлась.
Суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про виклик свідків, проте, зазначені процесуальні порушення, які були допущені судом, з урахуванням встановлених обставин справи, на правильні по суті спору висновки за результатами розгляду справи не вплинули, як наслідок, відсутні підстави для допиту свідків судом апеляційної інстанції.
Безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі на неправдивість тверджень суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі, оскільки спростовуються наявною в матерілах справи заявою (а. с. 138), яка підписана відповідачем, і справжність підпису в ній останньою не спростовано. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24 червня 2024 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2024 року необхідно поновити.
Одночасно, у поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить постановити окрему ухвалу з виявлення обставин намагання шахрайського заволодіння коштами громадян за допомогою суду та направити правоохоронним органам вжиття заходів припинення шахрайських схем, злочинної поведінки з боку ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення (частина десята статті 262 ЦПК України)
У частині п`ятій статті 262 ЦПК України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України). Отже, постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «посилання в касаційній скарзі на непостановлення окремої ухвали не свідчить про несправедливу процедуру. При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено: «Окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду».
Аналіз матеріалів справи свідчить, що клопотання про постановлення окремої ухвали є необґрунтованим, суд під час розгляду справи не встановив підстав, передбачених статтею 262 ЦПК України, для вчинення відповідної процесуальної дії, а тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 362, 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2024 року без змін.
       Поновити дію рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2024 року.
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 
Судді                                                                 С. М. Єгорова
       О. Л. Карпенко