Номер провадження: 22-ц/813/3954/24 
Справа № 523/22779/23
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.
за участю секретаря судового засідання – Пухи А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року
у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

встановив:
У грудні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. звернувся до суду із вказаним вище поданням посилаючись на те, що у його провадженні перебуває виконавче провадження № 56601888 з примусового виконання виконавчого листа № 523/1977/14-ц виданого 09.02.2016 року Суворовським районним судом м .Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" заборгованості за кредитним договором в розмірі - 664 262,22 грн.
13 червня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття вказаного вище виконавчого провадження , яку надіслано ОСОБА_2 рекомендованим листом (№ 6508204305132) з повідомленням про вручення за вих. № 2768, за адресою, що вказана у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 .
Одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем направлено запити до реєструючих установ з метою встановлення майнового стану боржника.
Згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 12 липня 2018 року, боржник документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2016 року та серії НОМЕР_2 від 03 вересня 2008 року.
Згідно Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником нерухоме майно не зареєстровано.
Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України за боржником транспортні засоби не зареєстровані.
Приватним виконавцем 19 квітня 2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено для виконання копії постанови про арешт коштів боржника банківським установам. Проте станом на день звернення до суду з цим поданням кошти на рахунках боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_3 — відсутні.
Згідно відповіді Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону від 11 грудня 2023 року боржник неодноразово з моменту винесення зазначеного виконавчого документа перетинав державний кордон України у різних напрямках, мету перетинання ОСОБА_1 приватному виконавцю не повідомив.
Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 отримує пенсію, однак, у зв`язку з набранням чинності Закону України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" на режим воєнного стану, припиняється звернення стягнення на пенсію (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації) визначені цим Законом, строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи належним чином сповіщений про наявність судового рішення та відкриття виконавчого провадження, не здійснює жодних дій, спрямованих для погашення боргу, вимоги Закону щодо надання декларації про майновий стан не виконує, на виклики приватного виконавця не з`являється.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. задоволено. Тимчасово обмежено боржника у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа № 523/1977/14-ц виданого 09 лютого 2016, Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" заборгованості за кредитним договором в розмірі 664 262,22 грн.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року, як незаконну посилаючись на те, що висновок суду про задоволення вказаного вище подання з підстав наведених в оскаржуваному судовому рішенні є помилковим, оскільки у цій справі не доведено існування умов для застосування відносно нього обмеження у праві виїзду за межі України, визначені ст.441 ЦПК України та нормами ЗУ «Про виконавче провадження». 
Суд не мав можливості врахувати, що на час звернення приватного виконавця із поданням до суду, боржником здійснено погашення заборгованості за вказаним вище виконавчим листом в сумі 90 744, 20 грн, боржник із 2012 року, безстроково є особою з інвалідністю ІІ групи, що обмежує його у здійсненні повною мірою трудової діяльності та отриманні додаткових джерела доходів окрім державної пенсії та здійснення виплат в розмірі, який перевищує суму щомісячних стягнень.
Відсутність у боржника майна та грошових коштів на рахунках у банківських установах, неподання ним декларації про доходи, як і неодноразовий перетин ним кордону України не може однозначно свідчити про вчинення дій, направлених на ухилення від покладених на нього зобов`язань.
У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, як законну та обґрунтовану.
Виконавець зауважив, що ОСОБА_1 , попри належне ознайомлення з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими матеріалами справи, не було вчинено жодних добровільних дій з виконання рішення суду, погашена сума заборгованості була стягнута виконавцем у примусовому порядку.
Заслухавши доповідача, пояснення представника заявника - адвоката Гросу В.Є., представника стягувача — ОСОБА_3 , за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.
Задовольняючи вимоги подання про обмеження у праві виїзду за межі України, суд виходив з того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду про що свідчить відсутність з його боку дій, направлених на виконання рішення суду та невиконання вимог виконавця, за умови належної обізнаності боржника про наявність відкритого виконавчого провадження та вимог виконавця, що містяться у відповідних вимогах та викликах.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. перебуває виконавче провадження № 56601888 з примусового виконання виконавчого листа № 523/1977/14-ц виданого 09.02.2016 року Суворовським районним судом м .Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" заборгованості за кредитним договором в розмірі - 664 262,22 грн.
13 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком Валерієм Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56601888 та надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом (№ 6508204305132) з повідомленням про вручення за вих. № 2768, за адресою, що вказана у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.7). квітня 
У відповіді на запит №1871 від 13 червня 2018 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомило, що ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2016 року та серії НОМЕР_2 від 03 вересня 2008 року (а.с.21).
13 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком Валерієм Миколайовичем винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.10).
10 квітня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком Валерієм Миколайовичем винесено постанову про заміну сторони стягувача у виконавчому провадження з ПАТ “Дельта Банк” на його правонаступника ТОВ “ФК “Еліт Фінанс” (а.с. 12).
19 квітня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком Валерієм Миколайовичем винесено постанову про арешт коштів, які містяться на всіх банківських рахунках у боржника (а.с.15).
У відповіді на запит №184377950 від 11 грудня 2023 року Пенсійний фонд України повідомив, що ОСОБА_1 отримує пенсію (а.с.17).
У відповіді на запит №18437084 від 11 грудня 2023 року Державна фіскальна служба України повідомила про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обідку в органах ДФС (а.с.18).
Згідно запиту №184378043 від 11 грудня 2023 року Державною податковою службою України інформації щодо джерел та/або сум доходів, нарахованих податковими агентами на користь ОСОБА_1 інформації не надано (а.с.19).
У відповіді на запит №184378139 від 11 грудня 2023 року Державна прикордонна служба України повідомила, що ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України, зокрема, останній раз 28 лютого 2022 року, у напрямі перетину — виїзд (а.с. 22-23).
Згідно запиту №184532244 від 12 грудня 2023 року Міністерством внутрішніх справ України інформації щодо зареєстрованих за боржником ОСОБА_1 транспортних засобів інформації не надано (а.с.20).
За статті 129 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст. 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" ("Горнсбі проти Греції").
Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату цього боргу і становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: "Агрокомплекс проти України", "Іванов проти України").
Водночас, свобода пересування особи гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень ч. 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч. 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
У справі "Гочев проти Болгарії" (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.
При цьому у п. 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі "Напияло проти Хорватії" п. п. 78-82).
Стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.
Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.
Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.
За п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року N 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція).
Згідно п. 1 розділу XIII Інструкції, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.
Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ у редакції від 10 грудня 2015 року встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень.
Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.
При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.
Стосовно зазначення судом в оскаржуваній ухвалі про обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження як встановлені судом обставини, колегія суддів зауважує про таке.
Положенням частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із частиною другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно з частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Перевіривши матеріали справи колегія суддів виснує про безпідставність посилань суду у оскаржуваній ухвалі на факт належного сповіщення ОСОБА_1 та умисного невчинення ним дій, спрямованих погашення боргу, на виконання вимог Закону щодо надання декларації про майновий та явки на виклики приватного виконавця.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Водночас, матеріали справи лише містять копії постанов виконавця про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна та коштів боржника, однак не містять належних та достатніх доказів на підтвердження направлення таких боржнику. Так з наданого заявником списку №707 поштових відправлень від 15 червня 2019 року неможливо встановити відправлення якого змісту та за якою адресою було направлено ОСОБА_1 , а отже перевірити дотримання виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів зауважує, що саме ухилення боржника від виконання судового рішення є обов`язковою обставиною для вирішення питання про обмеження його у праві виїзду за межі України. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання службової особи виконати судове рішення. Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: службова особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання. Перешкоджання виконанню судового рішення передбачає протидію службової особи, наділеної законом певними повноваженнями щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації.
При цьому, оскільки державний виконавець ініціює відповідне подання та скеровує його до суду, саме на нього покладається обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу (посадової особи).
Подання виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.
У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження", тощо.
У ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема якщо є неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання; боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи); щодо нього подано цивільний позов до суду.
Частиною 2 цієї ж статті даного Закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.
Законом не передбачене обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав.
Проте, у матеріалах справі, відсутні докази саме того, що ОСОБА_1  ухиляється від виконання своїх обов`язків, а наявність лише самої заборгованості у виконавчому провадженні не є свідченням умисного ухилення боржника від виконання рішення суду. Матеріали подання не містять жодного звернення саме до  ОСОБА_1 , щодо виконання рішень суду, а, отже, посилання, що останній ухиляється від виконання рішення у виконавчому провадженні 56601888, у порушення вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, не підтвердженні належними та допустимими доказами.
При цьому, судом не встановлено, наявність у ОСОБА_1 ознак умислу у невиконанні рішень суду.
Не може залишитися поза увагою апеляційного суду і те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Водночас, з матеріалів справи убачається, що одночасно із відкриттям виконавчого провадження у 2018 році виконавцем було вчинено лише дві виконавчі дії, а саме, направлено запит до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській щодо отримання ОСОБА_1  паспорту громадянина України для виїзду за кордон та винесено постанову про арешт майна боржника, при цьому належних доказів щодо направлення боржнику останньої матеріали справи не містять.
Доказів направлення приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком Валерієм Миколайовичем ОСОБА_4 викликів, виходу за місцем проживання боржника, як і вчинення у період з 13 червня 2018 року по 10 квітня 2023 року будь-яких виконавчих дій матеріали справи не містять.
Запити ж до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України, Державної прикордонної служби України та Міністерства внутрішніх справ України були зроблені виконавцем 11, 12 грудня 2023 року, вже за два дні після вчинення яких приватний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням, не вчинивши жодних дій, направлених на доведення до відома боржника факту відкриття виконавчого провадження та вчинених у його межах виконавчих дій.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , до виконання зобов`язань, покладених на нього за виконавчим листом № 523/1977/14-ц, є передчасним.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, з вказаних вище підстав.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 п.п.1,3,4 ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа № 523/1977/14-ц виданого 09 лютого 2016, Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" заборгованості за кредитним договором в розмірі 664 262,22 грн.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 17 червня 2024 року.

Головуючий                                                                Ю.П. Лозко

Судді                                                                        В.А. Коновалова

                                                                               М.В. Назарова