УХВАЛА
 
03 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 752/22066/21
провадження № 61-11509ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» про відшкодування матеріальної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства 
з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» (далі - 
ТОВ «УК «Венеція»), у якому просила стягнути з ТОВ «УК «Венеція» на свою користь суму матеріальних збитків в розмірі 131 700,00 грн, завданих неналежним виконанням зобов`язань за договором про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 06 листопада 2012 року № 58-172, 
які складаються з: 128 700,00 грн - розмір матеріального збитку, завданого внаслідок залиття квартири та 3 000,00 грн - вартість робіт з оцінки розміру матеріального збитку.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Стягнуто з ТОВ «УК «Венеція» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 
в розмірі 128 700,00 грн та витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку в розмірі 3 000,00 грн.
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року доповнено рішення Голосіївського районного суду міста Києва 
від 21 березня 2023 року наступним: «У стягненні витрат на правничу допомогу відмовити».
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року скасовано 
та ухвалено нове рішення.
 
У позові ОСОБА_1 до ТОВ «УК «Венеція» про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.
 
Компенсовано за рахунок держави ТОВ «УК «Венеція» судовий збір у розмірі 1 975,50 грн.
 
Заяву адвоката Безродного А. Ю. - представника ТОВ «УК «Венеція» про поворот виконання рішення суду задоволено частково.
 
В порядку повороту виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Венеція» грошові кошти в розмірі 131 700,00 грн.
 
12 серпня 2024 року ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд», подала
до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року в цій справі, в якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. 
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна 
дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України 
на 2024 рік» з 01 січня 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3 028,00 грн.
 
Предметом спору у цій справі є стягнення матеріальної шкоди на загальну суму 131 700,00 грн.
 
Отже, зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
(3 028,00 грн х 250 =757 000,00 грн).
 
Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа 
не підлягає касаційному оскарженню.
 
У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у питаннях відшкодування шкоди в договірних зобов`язаннях і порядку її доведення.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, керується тим, 
що таке правове питання має бути вагомим питанням правозастосовчої практики, мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значимістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
 
Заявниця не зазначила, у чому полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке, на її думку, має фундаментальне значення 
для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Отже, підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, немає.
 
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно 
до статей 389, 394 ЦПК України.
 
Зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте 
не є безумовною підставою для відкриття провадження у малозначній справі.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, 
які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки заявниця оскаржила судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська