ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 липня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/5214/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.; 
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючого судді): Соловйова Д.В.;
За участю представників сторін:
Від позивача  - Слівінська Н.І.;
Від відповідача  - Рябоконь В.І.;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" 
на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2024 (повний текст складено та підписано 18.04.2024)
по справі №916/5214/23
за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом Трейдинг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" 
про    стягнення 169 722 750,31 грн, 
(суддя першої інстанції: С.І. Нікітенко, дата та місце ухвалення рішення: 02.04.2024 року, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),          
          
У листопаді 2023 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" про стягнення заборгованості у розмірі 169 722 750,31 грн, з яких: 31 006 481,41 грн - сума 3 % річних та 138 716 268,90 грн – сума інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг №65-150-SD-21-00-426 від 24.11.2021 позивач протягом березня 2022 року по жовтень 2023 року поставлено електричну енергію відповідачу, проте останній взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманої електричної енергії не виконав, чим порушив приписи як договірних умов, так і положень діючого законодавства, з огляду на що позивачем було нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 31006481,41 грн та інфляційних втрат у розмірі 138716268,90 грн.
18.01.2024 до місцевого господарського суду від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі правонаступника позивача, яку було задоволено протокольною ухвалою від 23.01.2024 та здійснено заміну позивача його правонаступником - Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом Трейдинг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2024, з урахуванням ухвали Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 про виправлення описки в рішенні суду, позовні вимоги задоволено в повному обсязі; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом Трейдинг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" суму 3% річних у розмірі 31 006 481,41 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 138 716 268,90 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 751520 грн.
У своєму рішенні місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також зазначив, що в спірних правовідносинах відповідачем дійсно сплачено вартість поставленої електричної енергії з порушенням строків оплати, з огляду на що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ"  звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у який просить рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2024 у справі №916/5214/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Енергоатом Трейдинг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в повному обсязі.
На переконання апелянта, оскаржуване рішення ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при неповному дослідженні усіх обставин, що мають значення для розгляду даної справи.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції невірно застосував положення постанови Кабінету Міністрів України №483 від 05.06.2019 (зі змінами) «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії» (надалі – Положення про ПСО), а саме визначений Положенням про ПСО порядок розрахунків між учасниками ринку електричної енергії, на яких покладено виконання спеціальних обов`язків, який, на думку заявника, полягає у здійсненні оплати купленої електричної енергії за Договором виключно за рахунок коштів, отриманих ним від іншого учасника – Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі – Гарантований покупець). Тобто, на думку Відповідача, встановлена Постановою модель спеціальних обов`язків передбачає здійснення авансування витрат відповідача на оплату купленої електричної енергії за Договором.
Відповідач у своїй скарзі також зазначає, що при ухваленні рішення судом не враховано наказ Міністерства енергетики України від 21.03.2022 №132 «Про забезпечення купівлі-продажу електричної енергії постачальниками універсальних послуг в особливий період» (далі – Наказ № 132) та прийняті на його основі похідні накази Міненерго.
На переконання заявника, в порушення приписів ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не було доведено факт отримання відповідачем грошових коштів від ДП «Гарантований покупець» та їх неперерахування на користь АТ «НАЕК «Енергоатом» в межах виконання Положення про ПСО, а отже підстави для задоволення позову відсутні.
Крім того, апелянт стверджує, що у спірному періоді (березень 2022 року – жовтень 2023 року) мало місце прострочення кредитора – позивача, проте при ухваленні рішення судом не застосовано статті 612, 613 Цивільного кодексу України, що призвело до прийняття незаконного рішення та безпідставного задоволення позову.
Відповідач також вважає, що суд першої інстанції, маючи достатньо належним чином підтвердженні підстави, неправомірно відмовив в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення.
Апелянт також наполягає на тому, що позивач діє у спірних правовідносинах недобросовісно, у зв`язку з чим суд повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2024 по справі №916/5214/23; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/5214/23.
16.05.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/5214/23.
23.05.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У своєму відзиві позивач зазначає, що між сторонами укладено Договір відповідно до норм Положення про ПСО, а тому вони повинні дотримуватися положень Постанови у частині встановлених для них прав та обов`язків, зокрема обов`язку АТ «НАЕК «Енергоатом», як виробника, продати електричну енергію та кореспондуючого обов`язку у ТОВ «ООЕК» купити її та оплатити.
Позивач зазначає, що ні укладений Договір, ні Положення про ПСО не містять договірних умов/норм щодо джерел коштів, які приймають участь у фінансових зобов`язаннях учасників ринку електричної енергії при виконанні спеціальних обов`язків. Тобто, не містять вказівки на те, що при виконанні зобов`язань з оплати електричної енергії за Договором, відповідач повинен використовувати лише ті кошти, які надійшли від виконання зобов`язань за договорами про надання послуг.
Крім того, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач стверджує, що виконання відповідачем приписів Наказу №132 та похідних від нього наказів Міненерго не може вважатися належним виконанням умов Договору у частині оплати купленої електричної енергії та слугувати підставою для звільнення від відповідальності у вигляді сплати трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Позивач зазначає, що ним виконано належним чином свої зобов`язання за Договором, що підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами та не спростовано відповідачем у ході розгляду справи № 916/5214/23, а тому відсутні підстави для застосування при ухваленні рішення частини четвертої статті 612, статті 613 Цивільного кодексу України.
Щодо заперечень відповідача про відмову судом в розстроченні виконання рішення, позивач зазначає, що відповідачем, у розумінні чинних приписів законодавства, не обґрунтовано в чому полягає виключність обставин, зазначених ним як підстави для розстрочення виконання рішення суду, не надано доказів на підтвердження наявності обставин, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, а тому місцевим господарським судом правомірно відмовлено у розстроченні виконання рішення.
Отже, позивач вважає, що Господарським судом Одеської області ухвалено законне та обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують викладених у рішенні висновків, а отже вона є такою, що задоволенню не підлягає.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2024 по справі №916/5214/23 призначено на 15.07.2024 року об 11-30 год.
13.06.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 задоволено клопотання Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/5214/23 поза межами приміщення суду; розгляд справи №916/5214/23 призначено на 15.07.2024 року об 11-30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.
У зв`язку із перебуванням судді - члена колегії Ярош А.І. у відпустці з 21.06.2024 по 23.07.2024 та судді-члена колегії Діброви Г.І. з 01.07.2024 по 26.07.2024 розпорядженням керівника апарату суду №220 від 11.07.2024 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/5214/23.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 11.07.2024 визначено новий склад колегії суддів: головуюча суддя – Принцевська Н.М., судді: Колоколов С.І., Савицький Я.Ф. 
З огляду на зазначене, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2024 справу №916/5214/23 прийнято до провадження у новому складі суддів для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2024.
В судове засідання 15.07.2024 з`явились представники позивача та відповідача, які підтримала вимоги та доводи викладені ними письмово.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2021 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" уклали Договір купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг №65-150-SD-21-00-426.
Відповідно до умов п. 1.1. Договору його укладено відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для задоволення потреб побутових споживачів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №483 від 05.06.2019 (зі змінами), далі - Положення про ПСО, та рішення Аукціонного комітету від 21.09.2021.
Згідно з п.1.2. Договору кожна сторона зобов`язана вжити всіх необхідних заходів (вчинити необхідні дії), що передбачені у Законі України "Про ринок електричної енергії", Кодексі системи передачі, Кодексі систем розподілу, Кодексі комерційного обліку електричної енергії, Правилах ринку та інших нормативно-правових актах для належного виконання своїх зобов`язань за цим договором щодо купівлі-продажу електричної енергії, які, зокрема можуть включати, але не виключно, укладання відповідних договорів, внесення необхідних платежів та гарантій, отримання необхідних дозволів, підтверджень та погоджень, здійснення відповідних повідомлень, реєстрацію та надання необхідної інформації, впровадження програмного забезпечення тощо.
Відповідно до умов п. 2.1. Договору продавець зобов`язаний продати, а ПУП (постачальник універсальних послуг) зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію (стандартний продукт BASE_M) для постачання побутовим споживачам ПУП. 
Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється в Об`єднаній енергетичній системі України (ОЕС України).
Відповідно до умов п. 2.2. Договору обсяги електричної енергії, що продаються і купуються за цим договором, є договірними зобов`язаннями щодо відпуску продавцем та відбору ПУП електричної енергії.
Періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год. першого календарного дня по 24:00 год. останнього календарного дня такого періоду (далі - період постачання), що зазначаються у додатковій угоді для періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону (п. 3.1. Договору).
Відповідно до п.3.3. Договору обсяг електричної енергії, що купується та продається за цим договором, у періоді постачання дорівнює обсягу мінімального споживання електричної енергії побутовими споживачами ПУП за годину в місяці, аналогічному до розрахункового місяця, у попередньому році, зазначається в аукціонному свідоцтві та у додатковій угоді для періоду постачання.
Відпуск/відбір купленої електричної енергії у періоді постачання здійснюється згідно з графіком відпуску/відбору електричної енергії, що є додатком до додаткової угоди для періоду постачання (п. 3.4. Договору).
Розділом 4 Договору встановлено, що вартість електричної енергії визначається як арифметичний добуток обсягу електричної енергії на ціну за 1 (один) МВт*год, та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання (п. 4.2. Договору).
Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. ПУП оплачує вартість електричної енергії до початку періоду постачання у строки та у розмірі, відповідно до умов додаткової угоди для періоду постачання (п. 4.3. Договору).
Згідно з п.4.6. Договору оплату за куплену електричну енергію ПУП здійснює грошовими коштами в національній валюті, що перераховуються на банківський рахунок продавця, вказаний у Розділі 13 цього договору або на інший банківський рахунок продавця, про реквізити якого продавець повідомив електронним листом з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи) не менш, ніж як за 2 (два) робочі дні до дати платежу з подальшим підтвердженням цього у письмовому вигляді.
Оплата за цим Договором вважається належним чином здійсненою за умови оплати ПУП  за електричну енергію на банківський рахунок продавця, що вказаний продавцем останнім. Датою отримання оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.
Додатковими угодами № 6-27 сторони погодили період постачання березень 2022-жовтень 2023, вартість та обсяг електричної енергії, а також етапи оплати, а саме:
- за 2 банківські дні до розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 4-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 10-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 16-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 22-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці.
Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в наступний робочий день, що слідує за датою такого платежу.
Відповідно до актів купівлі-продажу позивач передав, а відповідач прийняв товар в таких розмірах: №598 від 31 березня 2022 року на суму 605948 268,97 грн; №741 від 30 квітня 2022 року на суму 447162444,00 грн; №906 від 31 травня 2022 року на суму 284293148,23 грн; №1069 від 30 червня 2022 року на суму 308365880,30 грн; №1251 від 31 липня 2022 року на суму 299122 370,46 грн; №1447 від 31 серпня 2022 року на суму 240006 296,54 грн; №1677 від 30 вересня 2022 року на суму 265438713,31 грн; №1836 від 31 жовтня 2022 року на суму 306391 193,59 грн; №2124 від 30 листопада 2022 року на суму 577692 176,40 грн; №2253 від 31 грудня 2022 року на суму 652635607,46 грн; №16 від 31 січня 2023 року на суму 708419081,53 грн; №156 від 28 лютого 2023 року 690003 372,88 грн; №322 від 31 березня 2023 року на суму 618311458,99 грн; №479 від 30 квітня 2023 року на суму 530103 628,70 грн; №637 від 31 травня 2023 року на суму 432264322,96 грн; №712 від 30 червня 2023 року на суму 423817 382,89 грн; №818 від 31 липня 2023 року на суму 389424 672,24 грн; №917 від 31 серпня 2023 року на суму 423767699,48 грн; №995 від 30 вересня 2023 року на суму 389727 265,45 грн; №1183 від 31 жовтня 2023 року на суму 471417 271,84 грн.
Позивач зазначав у позовній заяві, що починаючи з березня 2022 року відповідач порушував встановлені Додатковими угодами для Періоду постачання строки оплати за електричну енергію, а тому на його думку з відповідача підлягають стягненню за період з березня 2022 року по жовтень 2023 року сума 3% річних у розмірі 31006481,41 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 138716268,90 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду першої інстанції.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України).
Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України,    майново-господарськими визнаються цивільно-правові    зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин    при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана    сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої    сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має    право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Згідно ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст.629 Цивільного кодексу України,    договір    є обов`язковим для виконання сторонами.
За загальними приписами ч.1 ст.509, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як зазначалось раніше, між АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" укладено Договір купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг №65-150-SD-21-00-426 від 24.09.2021.
На виконання умов Договору АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» протягом березня 2022 року по жовтень 2023 року поставило електричну енергію відповідачу, проте останній взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманої електричної енергії не виконав, чим порушив приписи як договірних умов, так і положень діючого законодавства.
Як вбачається з роздруківки електронної інформаційної довідки АТ «Ощадбанк» № 16/2-09/79346/2023 від 13.11.2023 за період з 01.03.2022 по 31.10.2023, виписки по рахунку АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в АТ «Ощадбанк» за 14.11.2023 та виписки по рахунку АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в АТ «Укрексімбанк» за період з 01.03.2022 по 31.10.2023  ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" сплатило вартість поставленої електричної енергії з порушенням строків оплати товару.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Колегія суддів також враховує позицію Верховного Суду, який неодноразово наголошував на тому, що за змістом наведеної норми закону    нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання    і вважаються особливою мірою відповідальності боржника    за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).
З огляду на прострочення відповідачем внесення оплати придбаної електричної енергії, позивач здійснив нарахування 3% річних у розмірі 31006481,41 грн та інфляційних втрат у розмірі 138716268,90 грн, що підтверджується розрахунком.
Колегія суддів, перевіривши здійснені позивачем розрахунки сум 3 % річних у розмірі 31006481,41 грн та інфляційних втрат у розмірі 138716268,90 грн, вважає їх вірними, обґрунтованими та здійсненими відповідно до вимог чинного законодавства.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з вірними висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 31006481,41 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 138716268,90 грн.
Судовою колегією не приймаються доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом першої інстанції визначеного Положенням про ПСО порядку розрахунків між учасниками ринку електричної енергії, на яких покладено виконання спеціальних обов`язків, який, на думку ТОВ «ООЕК», полягає у здійсненні оплати купленої електричної енергії за Договором виключно за рахунок коштів, отриманих ним від іншого учасника – Державного підприємства «Гарантований покупець», з огляду на наступне.
Так, Положення про ПСО встановлює спеціальний механізм взаємовідносин учасників ринку електричної енергії, у тому числі виробників електричної енергії, постачальників універсальних послуг та Гарантованого покупця шляхом укладення між ними окремих відповідних договорів у схемі відносин, а саме: 
- АТ «НАЕК «Енергоатом» – Гарантований покупець – договору про надання послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем (відповідно до примірного договору, що є додатком №4 до Положення про ПСО);
- Гарантований покупець – ТОВ «ООЕК» – договору про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (згідно з примірним договором, що є додатком №2 до Положення про ПСО); 
- АТ «НАЕК «Енергоатом» – ТОВ «ООЕК» – спірного Договору. 
Враховуючи, що між позивачем та відповідачем укладено Договір відповідно до норм Положення про ПСО, а тому вони повинні дотримуватися положень Постанови у частині встановлених для них прав та обов`язків, зокрема обов`язку АТ «НАЕК «Енергоатом», як виробника, продати електричну енергію та кореспондуючого обов`язку у ТОВ «ООЕК» купити її та оплатити. 
Разом з тим, ані умови Примірних договорів, ані умови наведених договорів не містять договірних умов щодо джерел коштів, які приймають участь у ланцюгу фінансових зобов`язань учасників ринку електричної енергії при виконанні спеціальних обов`язків за наведеним Положенням з метою дотримання відповідної синхронності руху коштів, які не містять вказівки на те, що при виконанні зобов`язань з оплати електричної енергії за Договором, відповідач повинен використовувати лише ті кошти, які надійшли від виконання зобов`язань за договорами про надання послуг. 
Відтак, Постанова Кабінету Міністрів України № 483 від 05.06.2019, затверджене нею Положення, та Примірні договори для забезпечення загальносуспільних інтересів установлюють лише механізм організації договірних відносин між учасниками ринку електричної енергії, але безпосередньо не визначають джерел розрахунків (джерел надходження коштів: безпосередньо від іншого учасника передбаченої схеми відносин чи інших джерел за результатами власної господарської діяльності), які існують у межах таких договірних відносин, у тому числі і для «постачальників універсальних послуг», а тому ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" зобов`язане сплачувати вартість отриманої електричної енергії незалежно від джерела надходження коштів та без огляду на їх надходження від попереднього учасника у ланцюгу взаємних розрахунків.
Колегія суддів також зазначає, що умови пункту 7 Договору № 2306/02/21 від 15.09.2021, укладеного між ДП «Гарантований покупець» та ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (постачальник універсальних послуг), про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, відповідають положенням пункту 7 Примірного договору про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (додаток № 2 «Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії»), за якими оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:
- перший платіж здійснюється - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- другий платіж - до 3 числа розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- третій платіж - до 9 числа розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- четвертий платіж - до 15 числа розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- п`ятий платіж - до 21 числа розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- шостий платіж - до 14 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.
Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Поряд з цим, умови пункту 6 Додаткових угод до Договору № 65-150-SD-21-00426 відповідають пункту 6 Додаткової угоди Примірного договору купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг, затвердженого рішенням Аукціонного комітету з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, яке оформлене протоколом №28 від 21.09.2021. Зокрема, за цим пунктом оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати; для кожного розрахункового місяця постачальник універсальних послуг здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином:
- за 2 банківські дні до розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 4 числа розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 10 числа розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 16 числа розрахункового місяця - у розмірі 20 % відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 22 числа розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці.
Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в наступний робочий день, що слідує за датою такого платежу.
Отже, сторони за взаємною згодою у Договорі чітко встановили строки внесення відповідачем плати за придбану електричну енергію.
Таким чином, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у схемі договірних відносин між «виробником», «гарантованим покупцем» та «постачальником універсальних послуг» існує певна синхронність виконання ними взятих на себе грошових зобов`язань, а доводи апелянта в цій частині до уваги не приймаються.
Відповідну синхронність ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" вважає послідовністю дій у ланцюгу здійснення грошових розрахунків. На думку апелянта, у такому ланцюгу спочатку кошти перераховує «виробник» «гарантованому покупцю», у подальшому «гарантований покупець» кошти перераховує «постачальнику універсальних послуг» і лише потім «постачальник універсальних послуг» перераховує кошти «виробнику».
Апелянтом не надано суду жодних доказів наявності залежності здійснення ним оплати за Договором від дій інших учасників, які також виконують спеціальні обов`язки. 
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо залежності виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати електричної енергії за Договором від виконання Гарантованим покупцем своїх зобов`язань перед ТОВ «ООЕК», яке в свою чергу залежить від виконання зобов`язань позивача перед Гарантованим покупцем, оскільки доводи стосовно розповсюдження на спірні правовідносини певного порядку руху коштів при виконанні зобов`язань за договором є помилковими.
Водночас, на час дії воєнного стану учасники ринку електричної енергії, на яких покладені спеціальні обов`язки, зобов`язані забезпечити виконання вимог наказу та інших нормативно-правових актів, що регулюють купівлю-продаж електричної енергії (пункт 1 Наказу Міністерства енергетики України від 21.03.2022 №132 «Про забезпечення купівлі-продажу електричної енергії постачальникам універсальних послуг в особливий період»).
За змістом наказу:
- ДП «НАЕК «Енергоатом» повинне спрямовувати кошти до ДП «Гарантований покупець» в оплату заборгованості за послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем за певний період та у конкретній сумі;
- ДП «Гарантований покупець» протягом одного робочого дня повинне спрямовувати постачальником універсальних послуг отримані згідно з пунктом 1 цього алгоритму кошти за послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг;
- Постачальники універсальних послуг протягом одного робочого дня з дати отримання кожного платежу від ДП «Гарантований покупець» згідно з пунктом 2 цього алгоритму повинне спрямувати до ДП «НАЕК «Енергоатом» отриману суму коштів за куповану електричну енергію за певний період постачання у певній сумі.
У подальшому Міністерство енергетики України вносило зміни та доповнення до Наказу №132 від 21.03.2022, а саме наказами № 173 від 09.05.2022, № 180 від 23.05.2022, №214 від 23.06.2022, № 291 від 26.08.2022, № 334 від 29.09.2022, № 339 від 30.09.2022, № 391 від 18.11.2022, № 17 від 17.01.2022, № 22 від 24.01.2023, № 43 від 08.02.2023, № 90 від 10.03.2023, № 181 від 29.05.2023, № 214 від 10.07.2023, № 231 від 28.07.2023, № 259 від 30.08.2023, № 295 від 04.10.2023, в яких передбачалися суми та об`єми розрахунків між учасниками ринку.
Таким чином, наведеними наказами визначалися суми коштів, які виділялися для здійснення розрахунків між сторонами, а також встановлювався обов`язок перерахувати ці кошти у визначені терміни (фактично негайно: постачальники універсальних послуг протягом одного робочого дня з дати отримання кожного). Проте, ними не встановлювалися інші строки оплати за укладеними між виробником та постачальниками універсальних послуг договорами купівлі-продажу електричної енергії.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказами урегульовувались правовідносини щодо обов`язкового перерахування ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" отриманих коштів від ДП "Гарантований покупець" протягом одного робочого дня з дати отримання кожного платежу. Але, цей обов`язок не виключає його обов`язку з оплати іншої суми вартості придбаної електричної енергії у визначений договором строк, оскільки наказами не змінювалися джерела надходження коштів для оплати вартості електричної енергії та не встановлювалися умови, які б ставили у залежність сплату отриманої електричної АТ «НАЕК «Енергоатом» від надходження коштів безпосередньо від ДП «Гарантований покупець».
Відтак, накази Міністерства енергетики України не змінювали строки виконання сторонами зобов`язань за Договором № 65-150-SD-21-00426, а тому ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" повинна сплачувати кошти у відповідності до договірного графіку та розміру.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо дотримання ним вимог Наказів Міненерго, як підставу вважати, що ним не прострочено строків оплати, оскільки виконання відповідачем приписів Наказу №132 та похідних від нього наказів Міненерго не може вважатися належним виконанням умов Договору у частині оплати купленої електричної енергії та слугувати підставою для звільнення від відповідальності у вигляді сплати трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Щодо посилань заявника, що порушення зобов`язань за Договором сталось внаслідок дії непереборної сили - військової агресії рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану на території України, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасної сплати за оренду нерухомого майна.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Таким чином, в той час, як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 визначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.
В матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України для ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання підприємством зобов`язань за Договором, шляхом видачі відповідного сертифіката.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Колегія суддів зазначає, що лише посилання апелянта на воєнний стан, за відсутності в матеріалах даної справи поданих у встановленому процесуальним законом порядку доказів на підтвердження неможливості виконати конкретне зобов`язання в строк та належним чином, не може вважатись безумовним підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності відповідачем неможливості здійснення господарської діяльністі та неможливості своєчасно виконувати договірні зобов`язання.
Щодо доводів апелянта, що у спірному періоді (березень 2022 року – жовтень 2023 року) мало місце прострочення кредитора – позивача, проте при ухваленні рішення судом першої інстанції не застосовано статті 612, 613 Цивільного кодексу України, що призвело до прийняття незаконного рішення та безпідставного задоволення позову, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно положень статті 612 Цивільного кодексу України     боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. 
Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених    частиною четвертою статті 545    цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.
У даній справі розглядається спір, що виник у рамках виконання Позивачем та Відповідачем покладеного на них Положенням про ПСО спеціального обов`язку. Такий обов`язок, як зазначалося вище, полягає у купівлі-продажу електричної енергії для постачання побутовим споживачам ТОВ «ООЕК». 
Виконання спеціального обов`язку – купівлі-продажу електричної енергії відбувається шляхом виконання договірних зобов`язань за укладеним Договором шляхом помісячного продажу електричної енергії відповідно до Додаткових угод. Договором визначено обов`язок Продавця продати електричну енергію. 
АТ «НАЕК «Енергоатом» у спірний період належним чином виконав даний обов`язок – здійснив продаж електричної енергії в обсягах та у строки, визначені відповідними Додатковими угодами. На підтвердження належного виконання договірних зобов`язань позивачем до позовної заяви додано копії актів купівлі-продажу електричної енергії, які підписані обома сторонами без зауважень.
Здійснення АТ «НАЕК «Енергоатом» оплати послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі – Послуга) регламентовано окремим договором, укладеним між ним та Гарантованим покупцем. Зобов`язання з оплати Послуги лежить за межами договірних зобов`язань купівлі-продажу електричної енергії за Договором. Відсутня залежність між оплатою вартості Послуги та оплатою вартості купленої електричної енергії. Порядок і строки оплати за Послугу визначаються не даним укладеним Договором, а тому несвоєчасна оплата Послуги не може бути простроченням кредитора – АТ «НАЕК «Енергоатом» при виконанні зобов`язань купівлі-продажу електричної енергії за Договором. 
Таким чином, позивачем виконано належним чином свої зобов`язання за Договором, що підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами та не спростовано відповідачем, а тому відсутні підстави для застосування при ухваленні рішення частини четвертої статті 612, статті 613 Цивільного кодексу України.
Щодо заперечень апелянта стосовно відмови судом першої інстанції у задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду на один рік, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Так, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 239 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.
Обставини справи у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання розстрочки виконання судового рішення з посиланням на те, що стягнення з відповідача 169772750,31 грн погіршить скрутний фінансовий стан відповідача, а примусове стягнення вказаної суми ставить під загрозу можливість належного постачання електричної енергії споживачам в умовах воєнного стану, але відповідного та переконливого документального підтвердження зазначених обставин відповідачем суду не надано.
При вирішенні питання про надання розстрочки виконання судового рішення з певним інтервалом у часі, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що заява відповідача не обґрунтована належними документальними доказами в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України щодо підтвердження скрутного фінансового стану відповідача. Крім того, матеріали справи не містять доказів часткового погашення заборгованості або доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій для часткового погашення боргу.
Судова колегія звертає увагу, що при вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочки виконання судового рішення, судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін та доказів, наданих на підтвердження несприятливого фінансового стану.
З урахуванням вищевикладених обставин справи, з огляду на матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача та їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та інші обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у спірних правовідносинах виняткових обставин, які можуть бути підставою для розстрочки виконання судового рішення. З матеріалів справи не вбачається того, що відсутність розстрочки виконання судового рішення унеможливить виконання такого рішення або ускладнить його виконання, в зв`язку з чим суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову відповідачу у наданні розстрочки виконання рішення.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що відповідач не позбавлений права звернутись до місцевого господарського суду з відповідною заявою про розстрочку виконання рішення після набрання законної сили рішення на стадії його виконання.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Згідно частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України         кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до    статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, проаналізувавши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не спростовує вірних висновків суду першої інстанції про задоволення вимог позивача.
Доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок суду.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2024 по справі №916/5214/23 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. 129, 269,    275, 276,    281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2024 по справі №916/5214/23 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2024 по справі №916/5214/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 23.07.2024 року.

Головуюча cуддя:                                                        Н.М. Принцевська

Судді:                                                                                        С.І. Колоколов

                                                                                                  Я.Ф. Савицький