ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" червня 2024 р.                                    Справа №910/1777/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Майданевича А.Г. 

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.
представники сторін:
від позивача: Дикий Ю.О.
від відповідача-1: не з`явився
від відповідача-2: Ющенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 (повний текст складено 22.04.2024)
у справі №910/1777/24 (суддя Привалов А.І.)
за позовом ОСОБА_1 
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фінансовий будівельний холдинг"
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Канбуд"
про визнання недійсним договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду            міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фінансовий будівельний холдинг" (далі - ТОВ "БК "ФБХ") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Канбуд" (далі - ТОВ "Канбуд") про визнання недійсними договору поруки від 08.07.2021, укладеного між сторонами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в оскаржуваному договорі поруки від 08.07.2021 не визначено зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст, розмір, строк виконання, тощо. Також його неможливо визначити зі змісту договору будівельного підряду від 08.07.2021 №8410, оскільки зміст, розмір та строк виконання основного зобов`язання, узгоджені ТОВ "Канбуд" та ТОВ "БК "ФБХ " в угодах від 08.07.2021 №841001 та №841002, відомості про які відсутні в договорі поруки і за виконання яких позивач не поручався.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/1777/24 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зміст оскаржуваного договору поруки не суперечить Цивільному кодексу України (далі - ЦК України), іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення сторін договору поруки було вільним і відповідало їх внутрішній волі, цей правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/1777/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним.
Так, скаржник зазначає, що оскаржуваний договір поруки, як і основний договір підряду, всупереч положенням ЦК України не містив відомостей про основне зобов`язання, його істотні умови (склад, вартість, обсяги, строки), які були викладені лише у подальшому у додаткових угодах №841001 та №841002 датованих 08.07.2021, що свідчить про дефект змісту договору поруки. Отже, дефект змісту договору поруки є підставою для визнання його недійсним.
Також, апелянт зауважує, що вирішуючи спір у справі №910/14178/22 суд виходив з презумпції правомірності правочину, а відповідно помилковими є висновки оскаржуваного рішення у цій справі про те що інший суд уже надав оцінку умовам укладеного між сторонами договору поруки від 08.07.2021 (на предмет його дійсності) та встановив обставину, яка є преюдиційною для цього спору (дійсність договору поруки).
Крім того, позивач вказує на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, посилаючись на те, що після отримання ухвали від 18.03.2024 про відкладення підготовчого засідання сторона позивача вважала, що суд вирішив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, враховуючи предмет спору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/1777/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Андрієнко В.В., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/1777/24. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/1777/24 призначено на 06.06.2024 та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1777/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 30.05.2024.
23.05.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/1777/24.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
28.05.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача-2 на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Так, у своєму відзиві ТОВ "Канбуд" зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/1777/24 є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Також, відповідаіч-2 вказує, що у діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, ухвалені в іншій справі №910/14178/22, що є неефективним способом захисту, оскільки обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, підлягали встановленню та доказуванню в межах справи про стягнення з нього заборгованості як з поручителя за договором підряду.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 06.06.2024 з`явилися представники позивача та    відповідача-2.
Відповідач-1 свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення ухвали від 15.05.2024 на адресу його місцезнаходження.
Згідно з частинами 3, 8 статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.
Таким чином, відповідач-1 повідомлений судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом. При цьому, явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/1777/24 розглядається за його відсутності.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/1777/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідача-2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/1777/24 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
08.07.2021 між ТОВ "Канбуд" (генпідрядник) та ТОВ "БК "ФБХ" (підрядник) укладено договір будівельного підряду №8410, відповідно до умов якого генпідрядник доручає, а підрядник зобов`язується на власний ризик, власними та/або залученими силами, засобами, матеріалами виконати та здати генпідряднику, відповідно до умов договору та проектної документації, комплекс основних робіт по будівництву об`єкта "Будівництво житлово-офісного комплексу з об`єктами торгово-розважальної, ринкової, соціальної інфраструктури та паркінгами на вул. Сім`ї Хохлових, 8 у Шевченківському районі міста Києва" та супутні загальнобудівельні роботи, безпосередньо пов`язані з основними роботами, та роботи з поліпшення об`єкту після вводу в експлуатацію в межах ліцензії підрядника, а генпідрядник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, забезпечити підрядника проектною документацією, здійснити приймання та сплатити вартість виконаних підрядником та прийнятих генпідрядником робіт та використаних ним при цьому матеріалів, комплектуючих виробів, обладнання, за винятком наданих генпідрядником, відповідно до умов договору.
Склад, вартість, обсяги, строки (терміни) та режим виконання робіт, робіт з поліпшення об`єкту після вводу в експлуатацію, та їх етапів, вартість та кількість матеріалів, необхідних для виконання робіт, їх якісні та інші характеристики, інші додаткові умови визначаються в угодах до договору. Строки (терміни) виконання робіт за угодами визначаються угодами та/або календарними графіками виконання робіт до відповідних угод до договору (пункту 2.2 договору підряду).
Пунктом 3.1 договору підряду встановлено, що загальна вартість робіт являє собою суму вартостей робіт, згідно з підписаними сторонами угодами до договору. Ціна кожної окремої угоди визначається на підставі договірної ціни з підтверджуючими її кошторисними розрахунками.
Остаточна вартість робіт, яку має сплатити генпідрядник на користь підрядника, визначається на підставі актів, підписаних сторонами на виконання договору (пункт 3.2 договору підряду).
Згідно з пунктом 3.7 договору підряду, розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування безготівкових сум грошових коштів на поточні рахунки сторін в наступній послідовності (якщо інше не передбачено угодою та календарними графіками виконання робіт), зокрема:
- авансування робіт здійснюється генпідрядником на підставі письмових заявок на авансування, які складаються підрядником за формою, визначеною додатком №1 до даного договору (далі - заявка). Сплата авансу здійснюється протягом 7 (семи) банківських днів від дати отримання генпідрядником належно оформленої заявки, та за умови відсутності зауважень щодо такої заявки. У випадку надання заявки, яка не відповідає встановленій додатком №1 до договору формі, генпідрядник має право не проводити оплату такої заявки. При цьому терміни виконання робіт не переносяться (пункт 3.7.1);
- при цьому підрядник, не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з дня перерахування йому грошових коштів, зобов`язаний надати генпідряднику звіт про цільове використання отриманих коштів у формі та порядку, визначених пунктом 7.2.44 договору. Оплату виконаних та прийнятих в поточному місяці робіт генпідрядник здійснює згідно з підписаними сторонами щомісячними актами, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання актів сторонами. Генпідрядник сплачує вартість лише фактично виконаних підрядником і прийнятих робіт та використаних при виконанні робіт матеріалів, комплектуючих виробів, обладнання, відповідно до затвердженої проектної документації (пункт 3.7.3);
Строки виконання робіт та/або етапів робіт визначаються сторонами у календарному графіку виконання робіт та/або угодах до договору (пункту 5.1 договору підряду).
Згідно з пунктом 5.2 договору підряду строки виконання робіт можуть переглядатися сторонами тільки за їх взаємною згодою шляхом підписання уповноваженими представниками сторін відповідних додаткових угод до договору/угод до договору.
У випадку, якщо підрядник використав перераховані йому генпідрядником грошові кошти не за цільовим призначенням, вказаним у відповідній заявці, або підрядник не надав генпідряднику документи щодо підтвердження цільового використання коштів як це зазначено вище, підрядник зобов`язаний за вимогою генпідрядника протягом 5 (п`яти) банківських днів, з дня направлення генпідрядником підряднику письмової вимоги про це: повернути генпідряднику всю суму коштів або її частину, перерахованих підряднику на підставі відповідної заявки та/або сплатити генпідряднику штраф у розмірі 50% від перерахованої згідно з відповідною заявкою суми та/або генпідрядник набуває право на розірвання в односторонньому порядку договору (пункту 7.2 договору підряду).
Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє впродовж 10 років з дати набрання чинності, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання (пункт 13.1 договору підряду).
Крім того, на виконання умов договору підряду сторони уклали угоди від 08.07.2021 №841001 на суму 3 121 446,64 грн та від 08.07.2021 №841002 на суму         3 573 327,50 грн.
З метою виконання сторонами умов договору підряду, а саме для виконання відповідачем-1 робіт на об`єкті за угодами, ТОВ "Канбуд" здійснило авансування робіт на загальну суму 3 365 623,95 грн з ПДВ.
У свою чергу, відповідачем-1 виконало та передано відповідачу-2 роботи на загальну суму 869 367,02 грн, у тому числі ПДВ.
На забезпечення виконання зобов`язань підрядника - ТОВ "БК "ФБХ" укладено тристоронній договір поруки від 08.07.2021 між ТОВ "Канбуд" (генпідрядник), громадянином України ОСОБА_1 (поручитель) та ТОВ "БК "ФБХ" (боржник) (далі - договір поруки), відповідно до умов якого:
- поручитель добровільно бере на себе зобов`язання нести відповідальність перед генпідрядником за невиконання або неналежне виконання боржником взятих на себе зобов`язань, що випливають з укладених між генпідрядником та боржником: договору будівельного підряду від 08.07.2021 №8410 на виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті будівництва: "Будівництво житлово-офісного комплексу з об`єктами торгово-розважальної, ринкової, соціальної інфраструктури та паркінгами на вул. Сім`ї Хохлових, 8 у Шевченківському районі міста Києва" та усіх додатків до нього;
- угод, додаткових угод, змін, доповнень та додатків до договору будівельного підряду від 08.07.2021 №8410, які укладені та/або будуть укладені в майбутньому та є або будуть його невід`ємними частинами, які в подальшому у тексті разом іменовані "Договір будівельного підряду" (пункт 1.1);
- сторони встановлюють, що зобов`язання поручителя перед генпідрядником є безумовними і дотримання будь-яких умов, крім тих, що передбачені цим договором та договором будівельного підряду не потребують (пункт 1.2);
- поручитель відповідає перед генпідрядником за виконання зобов`язання боржником за договором будівельного підряду в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи відшкодування генпідряднику витрат та/або збитків, завданих порушенням боржником зобов`язань за договором будівельного підряду, сплату неустойки (пені, штрафу), повернення генпідряднику не використаного або використаного не за призначенням авансу. Розмір відповідальності визначається договором будівельного підряду (пункт 1.4);
- у разі порушення боржником зобов`язань за договором будівельного підряду, поручитель і боржник відповідають перед генпідрядником як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право генпідрядника вимагати, виконання зобов`язань згідно з цим договором повністю (чи у будь-якій його частині) як від боржника та поручителя разом, так і від кожного з них окремо (пункт 1.5);
- поручитель несе відповідальність як у випадку порушення боржником будь-якої частини зобов`язання, передбаченого договором будівельного підряду, так і при невиконанні його в цілому (пункт 1.6);
- поручитель відповідає перед генпідрядником за порушення боржником зобов`язань, передбачених договором будівельного підряду, у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами і не залежно від того чи перебуває він з боржником у трудових відносинах та/або є учасником (власником) боржника (пункт 1.7);
- поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, взяті на себе по цьому договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги від генпідрядника. У вимозі повинно бути визначено невиконані боржником зобов`язання, а також вказаний перелік (в т.ч. розрахований розмір збитків, штрафів, пені, неустойки, що належать до сплати) зобов`язань, що належить виконати поручителю (пункт 2.1);
- сторони визначають, що цей договір підписаний на добровільних засадах та відповідає намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов`язань (пункт 5.1);
- підписанням цього договору поручитель підтверджує, що ознайомлений з текстом договору будівельного підряду, обсягом зобов`язань (відповідальності) боржника за договором будівельного підряду та надає свою згоду на внесення змін до договору будівельного підряду, в т.ч. прийняття боржником додаткових зобов`язань (відповідальності) за договором будівельного підряду без додаткового повідомлення поручителя, та поширення на них дії цього договору, в частині забезпечення їх виконання порукою. Підписанням цього договору боржник підтверджує, що ознайомлений з обсягом зобов`язань поручителя за цим договором та надає свою згоду на прийняття поручителем додаткових зобов`язань за договором і погоджується з цим (пункт 5.2).
Оскільки підрядник (відповідач-1) використав не за цільовим призначенням авансові кошти в розмірі 2 496 256,93 грн, ТОВ "Канбуд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 та ТОВ "БК "ФБХ" про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 2 496 256,93 грн і штрафу     2 587 083,30 грн за договором будівельного підряду від 08.07.2021 №8410 та договором поруки від 08.07.2021.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/14178/22, яке набрало законної сили, позовні вимоги ТОВ "Канбуд" до ОСОБА_1 та ТОВ "БК "ФБХ" задоволено повністю.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору поруки від 08.07.2021, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в оспорюваному договорі поруки від 08.07.2021 не визначено зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст, розмір, строк виконання, тощо, а також його неможливо визначити зі змісту договору будівельного підряду від 08.07.2021 №8410, оскільки зміст, розмір та строк виконання основного зобов`язання, узгоджені між генпідрядником (ТОВ "Канбуд") та боржником (ТОВ "БК "ФБХ") в угодах №841001 та №841002 від 08.07.2021, відомості про які відсутні в оспорюваному договорі поруки і за виконання яких позивач не поручався і зі змістом яких не був ознайомлений.
Заперечуючи проти позову, відповідач-2 зазначає, що договір будівельного підряду від 08.07.2021 №8410 містить усі істотні умови (предмет, ціна, строк виконання зобов`язання), які передбачені для даного виду договорів. При цьому, позивач повністю обізнаний про умови укладених до договору підряду від 08.07.2021 №8410 угод №841001 та №841002 від 08.07.2021, які підписувалися в один день з основними договором. Крім того, на дату укладання договору підряду від 08.07.2021 №8410, угод №841001 та №841002 від 08.07.2021 та оспорюваного договору поруки ОСОБА_1 був засновником ТОВ "БК "ФБХ" і є безпосередньо зацікавленою особою в отриманні коштів від ТОВ "Канбуд".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.
За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. В разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17.
Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Згідно зі статтею 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приймаючи до уваги положення ЦК України та ГПК України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.
Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).
Місцевим господарським судом встановлено, що 08.07.2021 між ТОВ "Канбуд" (генпідрядник), громадянином України ОСОБА_1 (поручитель) та ТОВ "БК "ФБХ" (боржник) укладено договір поруки, яким забезпечено виконання договору будівельного підряду від 08.07.2021 №8410, укладеного між відповідачами.
Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 ЦК України).
Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).
Статтею 558 ЦК України встановлено, що поручитель має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.
Згідно зі статтею 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.
Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.
Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Так, у зв`язку з порушенням зобов`язань ТОВ "БК "ФБХ" за договором будівельного підряду від 08.07.2021 №8410, ТОВ "Канбуд" звернулося за захистом порушеного права до суду, пред`явивши позов, зокрема, і до поручителя - ОСОБА_1 .
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/14178/22, яке набрало законної сили, позовні вимоги ТОВ "Канбуд" до ОСОБА_1 та ТОВ "БК "ФБХ" задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ "БК "ФБХ" на користь ТОВ "Канбуд» 2 496 256,93 грн заборгованості; 2 587 083,30 грн штрафу та 76 250,10 грн судового збору.
При цьому, як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/14178/22, представник ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи та подавав свої заперечення відносно вимог кредитора, які судом були розглянуті, проте відхилені з огляду на їх необґрунтованість.
Таким чином, під час розгляду справи №910/14178/22 судом надана оцінка умовам укладеного між сторонами договору поруки від 08.07.2021 та встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог, у тому числі за рахунок поручителя - ОСОБА_1 .
Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 ГПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.
Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
При цьому, преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.11.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України" від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).
Таким чином, суд першої інстанції слушно зазначив, що обставини, які встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/14178/22, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.
Приймаючи у сукупності встановлені вище обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що зміст оспорюваного договору поруки не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення сторін договору поруки було вільним і відповідало їх внутрішній волі, цей правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відтак, відсутні підстави для визнання спірного договору поруки від 08.07.2021 недійсним.
З огляду на наведене місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, з чим погоджується судова колегія.
Посилання скаржника, що після отримання ухвали від 18.03.2024 про відкладення підготовчого засідання сторона позивача вважала, що суд вирішив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, враховуючи предмет спору, відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
Згідно з частиною 2 статті 176 ГПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:
1) найменування господарського суду, прізвище та ініціали судді, який відкрив провадження у справі, номер справи;
2) найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб);
3) предмет та підстави позову;
4) за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа;
5) дата, час і місце підготовчого засідання, якщо справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження;
6) дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін;
7) результат вирішення заяв і клопотань позивача, що надійшли разом із позовною заявою, якщо їх вирішення не потребує виклику сторін;
8) строк для подання відповідачем відзиву на позов;
9) строк подання пояснень третіми особами, яких було залучено при відкритті провадження у справі;
10) строки для подання відповіді на відзив та заперечень, якщо справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження;
11) вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Судове засідання призначено на 14.03.2024.
Разом із тим, місцевий господарський суд не постановляв ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/1777/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/1777/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/1777/24 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
4. Матеріали справи №910/1777/24 повернути до Господарського суду        міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано суддями 29.07.2024, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Сітайло Л.Г. на лікарняному (з 17.06.2024 до 30.06.2024) та у відпустці (з 01.07.2024 до 14.07.2024), судді Андрієнка В.В. у відпустці (з 01.07.2024 до 19.07.2024) та судді Майданевича А.Г. у відпустці (з 15.07.2024 до 28.07.2024).

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          В.В. Андрієнко

                                                                                          А.Г. Майданевич