ПОСТАНОВА 
іменем України

16 липня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 385/1957/23
провадження № 22-ц/4809/1026/24 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І. 
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 року у складі судді Гришака А.М.,
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3 про виділення в натурі та визнання права власності на 3/10 часток нерухомого майна.
В обґрунтування позову посилалися на те, що відповідно до договору дарування, посвідченого 07 липня 2022 року за реєстровим номером 743 приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кримською Н.П., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме 01 вересня 2022 року №308738311, за яким позивачам на праві власності належить 3/10 (три десятих) частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 (сім десятих) часток вказаного житлового будинку належить відповідачеві - ОСОБА_3 .
На даний час позивачі вирішили здійснити добудову до належних їм 3/10 часток житлового будинку та зробити капітальний ремонт. Однак, позивачам з відповідачем цей житловий будинок з побутово-господарськими будівлями належить на праві спільної часткової власності. Задля того, щоб між сторонами, як співвласниками майна, не виникали непорозуміння з приводу користування, утримання, добудови та зберігання цього житлового будинку, у позивачів виникла необхідність його поділу в натурі.
Посилаючись на зазначені обставини, ст.358, 367 ЦК України, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.68), просили суд виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі, та визнати за ними право власності на 3/10 частки житлового будинку з побутово-господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з: кімнати 2-3 площею 13,4 кв. м, кухні 2-2 площею 8,2 кв. м, веранди 2-1 площею 7,0 кв. м, погріб літ. «Д1», навіс літ. «г», сараю літ. «Г», сараю літ. «Д», воріт з хвірткою №2, огорожі №1.
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 року позов задоволено. Виділено  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  в натурі 3/10 частки житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_2 , в окреме домоволодіння номер АДРЕСА_2 , а саме 2-1 - веранда площею 7,0 кв. м; 2-2 - кухня площею 8,2 кв. м; 2-3 - кімната площею 13,4 кв. м. В частині господарських будівель та споруд виділено в натурі сарай літ. «Г»; сарай літ. «Д»; погріб літ. «Д1»; огорожа №1; ворота з хвірткою №2. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_3 компенсацію за різницю у вартості поділеного майна у сумі 8867 грн 00 коп з кожного. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позивачі направили до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просили рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_3 - без задоволення. Вважали, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – зміні у його мотивувальній частині, виходячи з такого.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 07 липня 2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір дарування частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Голованівського нотаріального округу Кіровоградської області Кримською Н.П., за умовами якого позивачі отримали безоплатно у власність в рівних частинах кожен, 3/10 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за АДРЕСА_2 (а.с.5-6).
Відповідно до копії довідки Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 14 листопада 2023 року б/н домоволодінню (3/10 часток) за адресою: АДРЕСА_2 присвоєно окрему адресу – АДРЕСА_2 (а.с.14).
ОСОБА_3 є власником 7/10 часток житлового будинку в АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06 березня 2014 року (а.с.38).
Відповідно до висновку експерта №2-02/2024 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №385/1957/23, складеного 28 лютого 2024 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_2  із часткою 3/10 в частині житлового будинку літ. «А», та веранди літ. «а» можливо виділити в натурі приміщення квартири АДРЕСА_3 площею 28,6 кв. м, а саме 2-1 веранда площею 7,0 кв. м, 2-2 кухня площею 8,2 кв. м, 2-3 кімнату площею 13,4 кв. м. В частині господарських будівель та споруд виділити в натурі ОСОБА_1 і ОСОБА_2   сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», погріб літ. «Д1», огорожу №1, ворота з хвірткою №2. Сума грошової компенсації за невідповідність часток ОСОБА_3 від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 становить 17734 грн. (а.с.73-112).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сторони є суб`єктами спільної часткової власності та виділення у натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна за адресою:  АДРЕСА_2 , в окреме домоволодіння під номером АДРЕСА_4 , належні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у розмірі 3/10 частки та ОСОБА_3 у розмірі 7/10 частки, є можливим.
Постановляючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виклав у мотивувальній частині рішення посилання на норми законодавства, що регулює питання про виділ частки співвласника.
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду у повному обсязі, виходячи з такого.
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у справі №904/5726/19 активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 364 ЦК України.
Разом з тим предметом цього позову є поділ майна, що є у спільній частковій власності, який врегульовано статтею 367 ЦК України. 
Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.
Отже стаття 364 ЦК України є відмінною від статті 367 ЦК України, тобто виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, є відмінним від поділу майна, що є у спільній частковій власності. Дані норми матеріального права одночасно не застосовуються, тому співвласник, який звертається до суду з позовом, має чітко визначитися з тим чи частка із майна виділяється (ст.364 ЦК України), чи майно поділяється (ст.367 ЦК України).
На підставі статей 183, 367 ЦК України поділ будинку в натурі може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Ураховуючи, що при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, поділяється між співвласниками і правовідносини спільної власності припиняються, кожному із співвласників має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 у справі №501/2148/17 дійшов висновку, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Звернувшись до суду з позовом про виділення в натурі 3/10 часток нерухомого майна, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на положення статті 367 ЦК України та просили саме поділити спірне домоволодіння, що помилково залишилось поза увагою місцевого суду.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 №55 (далі по тексту Інструкція).
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Відповідно до висновку експерта №2-02/2024 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №385/1957/23, складеного 28 лютого 2024 року, експертом було запропоновано один варіант розподілу в натурі між співвласниками, з яким обґрунтовано погодився суд першої інстанції та з якого виходили позивачі у своєму уточненому позові.
Тобто під час розгляду справи суд першої інстанції не дотримався норм матеріального права, хоча зробив правильні висновки по суті вирішення спору. 
Зазначені вище обставини є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в редакції даної постанови, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 рокузмінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 липня 2024 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді         C.М. Єгорова
       
                С.І. Мурашко