ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/3169/23	Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/550/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
за участі секретаря – Іванюти О.М., 
та позивача — ОСОБА_1 , 
представника відповідача — адвоката 
Сідорової І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/3169/23, в режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Сідорова Ірина Анатоліївна на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., повний текст якого виготовлено 18 березня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,-
ВСТАНОВИВ:
       у листопаді 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4   звернулися в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.
       В обґрунтування позовних вимог зазначають, що є власниками квартир та співвласниками спільного майна у багатоквартирному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться за вказаною адресою включає чотири квартири. У квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2 , яка самостійно, без згоди інших співвласників взяла у користування допоміжне приміщення, яке знаходиться на першому поверсі будинку, встановила замок і перешкоджає у користуванні даним приміщенням іншим співвласникам. У цьому приміщенні знаходиться зовнішній ввід від зовнішньої мережі водопостачання. Аварійний стан даного вводу, а також іржаві труби та недіючий кран протягом тривалого часу є ймовірною причиною затоплення підвального простору квартири АДРЕСА_3 . Крім цього, дані затоплення негативно впливають на стан будинку, а саме: здійснюється пошкодження фундаменту та стін будинку. Дії ОСОБА_2 , які полягають у незаконному закриті даного приміщення і перешкоджанні іншим співвласникам багатоквартирного будинку у доступі до даного підсобного приміщення - є незаконними. Просять зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 доступ до допоміжного приміщення, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , шляхом надання кожному із них дублікатів ключа до замка до допоміжного приміщення, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 .
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, задоволено.
       Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 доступ до допоміжного приміщення, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , шляхом надання кожному із них дублікатів ключа або надання можливості самостійного виготовлення позивачами дублікатів ключа до замка до допоміжного приміщення, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 .
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Сідорова І.Я. просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 року у справі № 601/3169/23 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що дане рішення, ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак є незаконним.
       Вказує, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю всіх співвласників цього будинку - тобто власників квартир та нежитлових приміщень будинку; реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників; у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.
       Отже, для доведення обґрунтованості своїх вимог позивачі повинні були перш за все надати докази того, що ОСОБА_2 є співвласником даного багатоквартирного будинку, що саме вона обмежила доступ іншим співвласникам будинку до допоміжного приміщення та саме у її володінні знаходиться ключ до цього приміщення. Якщо ж відповідач не є співвласником будинку, незрозуміло на якій правовій підставі вона могла б користуватися спірним допоміжним приміщенням. У такому випадку позивачі повинні довести: яким чином ключ до цього приміщення потрапив до сторонньої особи і на підставі якого закону у цієї особи виник обов`язок надавати доступ позивачам до допоміжного приміщення житлового будинку, до якого вона не має жодного стосунку.
       Водночас доказів того, що ОСОБА_2 є власником будь-якого із житлових чи нежитлових приміщень багатоквартирного будинку по АДРЕСА_4 , позивачі суду не надали. У судовому засіданні 21 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 відзначив, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_2 будинку позивачів, оскільки це квартира її дочки, а лише іноді до цієї квартири навідується.
       Відтак вважають, що відсутні підстави стверджувати про наявність у ОСОБА_2 обов`язків, передбачених статтею 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".
       Також позивачі не надали доказів факту, що саме ОСОБА_2 обмежила доступ позивачам до спірного допоміжного приміщення та здійснює їм перешкоди у користуванні цим приміщенням, як і доказів того, що ключ від даного приміщення перебуває у володінні ОСОБА_2 , а позов про усунення перешкод у користуванні чи розпорядженні відповідним майном (негаторний позов) пред`являється до особи, яка створила власнику майна ці перешкоди, тобто відповідачем у такому спорі виступає саме особа, яка порушила, не визнала або оспорила права позивача.
       З урахуванням наведеного вважають, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі, оскільки відсутні докази створення саме відповідачем ОСОБА_2 перешкод позивачам у користуванні їх майном.
       Від представника позивачів — адвоката Іванько О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначають, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги є безпідставними та не підлягають до задоволення.
       Вважають, що позивачами належно доведено факт існування перешкод у користуванні допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 та доведено факт, що саме ОСОБА_2 здійснює перешкоди у користуванні вказаним допоміжним приміщенням.
       Зокрема, працівники правоохоронних органів встановили факт, що саме ОСОБА_2 закрила допоміжне приміщення багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , в якому наявна труба вводу води в будинок, та що співвласникам спільного майна багатоквартирного будинку ОСОБА_2 перешкоджає у доступі до вказаного допоміжного приміщення, оскільки повісила замок на вхідних дверях до допоміжного приміщення, забороняє входити до допоміжного приміщення, а при кожному вході викликає поліцію і пише заяви про порушення її прав до Кременецької окружної прокуратури.
       Також факт наявності перешкод у користуванні допоміжним приміщенням підтверджується актом про встановлення фактів від 11 січня 2024 року та показаннями у судовому засіданні депутата Кременецької міської ради ОСОБА_6 .
       Однак, відповідач не навів жодних доказів, які б спростували факт наявності перешкод та довели правомірний характер своєї поведінки. Відповідач лише посилається на недостовірність та недопустимість доказів позивачів.
       Крім того, звертають увагу суду, що представник відповідача зазначила, що позов про усунення перешкод у користуванні чи розпорядженні відповідним майном (негаторний позов) пред`являється до особи, яка створила власнику майна ці перешкоди, тобто відповідачем у такому разі спорі виступає саме особа, яка порушила, не визнала або оспорила права позивача.
       З урахуванням зазначеного, саме ОСОБА_2 є належним відповідачем, оскільки саме вона створює перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи і встановленими судом у ході судового розгляду. При цьому власниця квартири, ОСОБА_7 , є неналежним відповідачем, оскільки жодним чином не перешкоджає позивачам користуватись допоміжним приміщенням, оскільки хоча і є власником квартири, проте близько чотирьох років не проживає і взагалі не з`являється за вказаною адресою.
       У судовому засіданні представник відповідача – адвокат Сідорова І.А. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені в ній.
Позивач – ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив щодо апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
       Представник позивача ОСОБА_1 — адвокат Іванько О.С. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету, однак на адресу суду надіслала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Також вказує, що позицію визначену у відзиві на апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 0600925351986.
        ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 0600925348225.
       Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
       Згідно з п.п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку та день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та представника відповідача — адвоката Сідорову І.А., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 складається з чотирьох квартир, про що свідчить довідка Кременецького РК БТІ № 7 від 10.01.2024. 
        ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є власниками по частині квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23 грудня 1996 року.
ОСОБА_3 є власником 41/100 частини житлового будинку АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі продажу посвідченого Кременецькою держнотконторою 15.07.1992, та реєстраційним посвідченням від 05.11.1992.
        ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.11.2003 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.12.2003.
       В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувалось, що відповідач ОСОБА_2 є користувачем квартири АДРЕСА_7 .
       Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №363757520 від 30.01.2024, власником квартири загальна площа (кв.м): 81.5, житлова площа (кв.м): 43.9, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 є ОСОБА_7 .
       Згідно акту про встановлення фактів від 11.01.2024, складеного депутатом Кременецької міської ради Станько Л.В. на виконання звернення ОСОБА_1 щодо проведення обстеження по факту безперешкодного доступу до підвального приміщення, де знаходяться прилади обліку та постачання води для всього будинку встановлено, що в даному будинку в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2 , яка не надає дозволу для обстеження обладнання постачання води, яке знаходиться в аварійному стані. У квартирі ОСОБА_1 постійна сирість через протікання води у вищевказаному приміщенні. ОСОБА_2 з сусідами не комунікує і не дає дозволу відкрити приміщення та зремонтувати обладнання. Ключі постійно знаходяться в ОСОБА_2 
       20.05.2011 мешканці будинку АДРЕСА_4 зверталися до ОСОБА_2 з вимогою добровільно звільнити підсобне приміщення на першому поверсі будинку, яке має статус приміщення для загального користування.
       20.05.2011, 29.08.2023, 02.09.2023 року позивачі - мешканці квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_3 звертались з письмовою вимогою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні допоміжним приміщенням, зняти замок з вхідних дверей, забезпечивши вільний доступ до приміщення загального користування та звільнити приміщення від власних речей та матеріалів.
       23.10.2023 до відповідача зверталась представник позивачів адвокат Іванько О.С. із письмовим зверненням щодо досудового врегулювання спору, яка отримана відповідачем.
       20.11.2023 року позивачі зверталися із зверненням до ОСОБА_2 надати належним чином завірені копії документів, що підтверджують право власності на квартиру АДРЕСА_7 , яку відповідач відмовилась отримувати.
       11.09.2023 року, 19.09.2023 року, 16.10.2023 року позивач ОСОБА_1 звертався із заявами до міського голови ОСОБА_11 з приводу самовільного захоплення підсобного приміщення на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_2 Відповіді станом на 06.11.2023 року не отримав.
       10.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до міського голови ОСОБА_11 із вимогою надати офіційну відповідь з поясненнями чому три заяви подані 11, 19 вересня, 16 жовтня 2023 року не були розглянуті у терміни та належним чином, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
З доданих у справі фотографій вбачаються двері з навісним замком.
       Із відповіді №3305/109/01-2024 від 15.02.2024 на адвокатський запит №14/24 від 14.02.2024 вбачається, що ОСОБА_2 та її співмешканець ОСОБА_12 звертались у поліцію 04.10.2023 , 05.10.2023 та 10.10.2023. Також 10.10.2023 та 23.10.2023 ОСОБА_2 зверталась до Кременецької окружної прокуратури із заявами, що пізніше були скеровані до Кременецького РВП. Зазначені повідомлення та заяви були з приводу пошкодження навісного замка в підсобному приміщенні та пошкодження водопровідної труби.
       З довідки від 16.10.2023 про результати розгляду повідомлення від ОСОБА_12 (ЄО №4893 від 04.10.2023, ЄО №5011 від 10.10.2023, ЄО №5012 від 10.10.2023) вбачається, що в події 04.10.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявні цивільно-правові відносини, які вирішуються виключно у судовому порядку. Також вбачається, що згідно пояснень ОСОБА_2 вона проживає в квартирі АДРЕСА_7 . Кладова кімната, через яку виникають конфліктні ситуації, була призначена для обслуговування квартири АДРЕСА_2 , однак вона в право власності квартири не вписана. В даній кладовій кімнаті проходить ввід водопостачання до будинку. Коли до неї звернувся сусід ОСОБА_1 , то вона пояснила, щоб він звертався до Кременецької міської ради. На той час в кладовій кімнаті нічого не протікало, а був лише конденсат.
       Згідно довідки за результатами розгляду матеріалів за повідомленням ОСОБА_2 від 24.10.2023, з приводу повідомлення ОСОБА_12 , що його співмешканка ОСОБА_2 виявила пошкодження замка в підсобному приміщенні встановлено, що по дані події виникли цивільно-правові відносини, які вирішуються виключно у судовому порядку.
       Згідно довідки від 25.10.2023 за результатами розгляду матеріалів за повідомленням ОСОБА_2 (ЄО №5268 від 23.10.2023) відносно складення матеріалів за ст. 173 КУпАП вбачається, що по даній події відсутні ознаки кримінального правопорушення. Перевірку по даному факту завершено.
       Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що влітку 2023 року до неї, як до депутата, звернулися жителі будинку АДРЕСА_4 з приводу прориву води у будинку. Під час огляду мешканці будинку їй пояснили, що в них на першому поверсі знаходиться допоміжне приміщення, в якому наявне водовідведення. До даного приміщення вони доступу не мають, оскільки жителька квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 повісила навісний замок та не дає до нього доступу. Під час огляду ОСОБА_2 не було. Вона дійсно бачила той замок на дверях та оглянула квартиру ОСОБА_1 , в якого стіна квартири, що межує з тим допоміжним приміщенням має грибок. В його квартирі наявний запах цвілі.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 самовільно повісила на вхідні двері допоможіного приміщення замок і тим, самим заборонила користуватися ним іншим мешканцям, порушивши їхнє право, як співласників будинку на користування допоміжним приміщенням, яке є їхнім спільним майном. А, тому, оскільки відповідач чинить позивачам перешкоди в користуванні допоміжним приміщенням багатоквартирного житлового будинку, а позивачі мають право на користування таким приміщенням, у зв`язку з цим, суд зобов`язав ОСОБА_2 передати позивачам ключі чи надання можливості позивачам самостійно виготовити ключі, які надають вільний доступ до допоміжного приміщення, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_4 . 
       Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.
       Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
       Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
       Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
       Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
       Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
       Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
       Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивач на момент його звернення до суду.
       Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати економічну ситуацію і природні якості землі.
       Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
       Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
       Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
       Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       Згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.
       Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що допоміжні приміщення – це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно – частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо).
       Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.
       Частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.
       Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.
       Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
       За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
       Пунктом 1 частини першої статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
       Співвласники зобов`язані: додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин (стаття 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
       Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно спільного майна багатоквартирного будинку вимагає погодження всіх співвласників.
       Водночас за змістом статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
       Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
       Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
       Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17.
       Також, у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі 545/1994/16-ц (провадження № 61-7605св21) зазначено, що: «тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. […] 
       В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 947/30277/19 (провадження № 61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю».
       У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       З матеріалів справи вбачається, що позивачі, які є власниками квартир у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , звернулися до суду, покликаючись на те, що їм чиняться перешкоди в користуванні допоміжним приміщенням будинку, яке знаходиться на першому поверсі будинку, у зв`язку із тим, що відповідач самовільно повісила на вхідні двері допоміжного приміщення замок і тим, самим заборонила користуватися ним іншим мешканцям, порушивши їхнє право, як співвласників будинку на користування допоміжним приміщенням, яке є їхнім спільним майном.
       Судом встановлено, що позивачі є власниками (співвласниками) квартир у багатоквартирному житловому будинку, а відтак мають право на користування допоміжним приміщенням будинку, яке знаходиться на першому поверсі в будинку АДРЕСА_4 .
       Тріщ є користувачем квартири АДРЕСА_2 та правомірно має доступ до використання частини допоміжного приміщення будинку. В той же час правом користування цим приміщенням мають і інші мешканці (користувачі) квартир, що розміщені в будинку АДРЕСА_4 , зокрема і позивачі.
       Однак, як встановлено судом ОСОБА_2 самовільно повісила на вхідні двері приміщення замок і тим, самим заборонила користуватися ним іншим мешканцям, порушивши їхнє право, як співласників будинку на користування допоміжним приміщенням, яке є їхнім спільним майном.
       Доказів про те, що спірне допоміжне приміщення на праві власності належить власнику квартири АДРЕСА_2 чи відповідачу матеріали не містять.
       Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач чинить позивачам перешкоди в користуванні допоміжним приміщенням багатоквартирного житлового будинку, а позивачі мають право на користування таким приміщенням, тим самим порушивши права позивачів як співвласників багатоквартирного житлового будинку користуватися та розпоряджатися своїм майном, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати доступ до допоміжного приміщення, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , шляхом надання кожному із них дублікатів ключа або надання можливості самостійного виготовлення позивачами дублікатів ключа до замка до допоміжного приміщення, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 . 
       Твердження заявника в апеляційній скарзі про те, що позивачі не надали доказів факту, що саме ОСОБА_2 обмежила доступ позивачам до спірного допоміжного приміщення та здійснює їм перешкоди у користуванні цим приміщенням, як і доказів того, що ключ від даного приміщення перебуває у володінні ОСОБА_2 , а тому є неналежним відповідачем, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке. 
       Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).        
       Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
       В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17 зроблено висновок про те, що звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
       Таким чином, виходячи з вищенаведеного позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, а відповідачем - особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження майном та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. 
       Матеріалами справи підтверджено факт перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 в користуванні позивачам допоміжним приміщенням, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 .
       Так, згідно з актом про встановлення фактів від 11.01.2024 року, складеного депутатом Кременецької міської ради Станько Л.В. на виконання звернення ОСОБА_1 щодо проведення обстеження по факту безперешкодного доступу до підвального приміщення, де знаходяться прилади обліку та постачання води для всього будинку встановлено, що в даному будинку в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2 , яка не надає дозволу для обстеження обладнання постачання води, яке знаходиться в аварійному стані. У квартирі ОСОБА_1 постійна сирість через протікання води у вищевказаному приміщенні. ОСОБА_2 з сусідами не комунікує і не дає дозволу відкрити приміщення та зремонтувати обладнання. Ключі постійно знаходяться в ОСОБА_2 .
       Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що влітку 2023 року до неї, як до депутата, звернулися жителі будинку АДРЕСА_4 з приводу прориву води у будинку. Під час огляду мешканці будинку їй пояснили, що в них на першому поверсі знаходиться допоміжне приміщення, в якому наявне водовідведення. До даного приміщення вони доступу не мають, оскільки жителька квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 повісила навісний замок та не дає до нього доступу. Під час огляду ОСОБА_2 не було. Вона дійсно бачила той замок на дверях та оглянула квартиру ОСОБА_1 , в якого стіна квартири, що межує з тим допоміжним приміщенням має грибок. В його квартирі наявний запах цвілі.
       Також із відповіді №3305/109/01-2024 від 15.02.2024 року на адвокатський запит №14/24 від 14.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 та її співмешканець ОСОБА_12 звертались у поліцію 04.10.2023 року, 05.10.2023 року та 10.10.2023 року. Крім цього, 10.10.2023 року та 23.10.2023 року ОСОБА_2 зверталась до Кременецької окружної прокуратури із заявами, що пізніше були скеровані до Кременецького РВП. Зазначені повідомлення та заяви були з приводу пошкодження навісного замка в підсобному приміщенні та пошкодження водопровідної труби, що свідчить про те, що саме ОСОБА_2 обмежила доступ позивачам до спірного допоміжного приміщення та здійснює їм перешкоди у користуванні цим приміщенням.
       Твердження заявника про те, яке відношення має ОСОБА_2 до спірного допоміжного приміщення, оскільки з приводу пошкодження замка у вказаному приміщенні до поліції звертався ОСОБА_12 , суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_12 є співмешканцем ОСОБА_2 . Зокрема, як вбачається із відповіді №3305/109/01-2024 від 15.02.2024 року на адвокатський запит №14/24 від 14.02.2024 року 05.10.2024 ОСОБА_12 звертався до Кременецького РВП з приводу виявлення його співмешканкою ОСОБА_2 пошкодження навісного замка в підсобному приміщенні та пошкодження водопровідної труби.
       Таким чином, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позивачі є співвласниками спірного допоміжного приміщення, щодо якого чиняться перешкоди, а відповідач ОСОБА_2 є особою, яка перешкоджає позивачам у здійсненні їх законного права користування майном, тому суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні спірним приміщення шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати доступ до допоміжного приміщення, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 .
       Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
       Отже, колегія суддів вважає, що норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
       Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Сідорова Ірина Анатоліївна - залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
       Керуючись ст. ст.35, 259, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Сідорова Ірина Анатоліївна – залишити без задоволення.
       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 року – залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
       Повний текст судового рішення виготовлений 03 липня 2024 року.

Головуючий                                                         Н. М. Храпак

Судді:                                                                 О.З. Костів                                                                        
                                                                        М.В. Хома