ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8189/24 Справа № 202/14941/23 	  	Головуючий у першій інстанції:  Битяк І. Г. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Городничої В.С., Петешенкової М.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2023 року ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23.09.2021 між ТОВ « Авентус Україна» та відповідачем було укладено електронний кредитний договір №4816363 на суму кредиту 20000,00 грн строком на 30 днів. 18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, за яким позивачу перейшли права вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідач обов`язки за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 26.07.2023 утворилась заборгованість, а саме: сума кредиту - 20000,00 грн, сума відсотків за користування кредитом - 35200,00 грн, а всього - 55200,00 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором у розмірі 55200,00 грн (а.с. 115). 
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 55200,00 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 23 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус України», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір №4816363 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти на споживчі потреби в загальній сумі 20000,00 грн. терміном на 30 дні (а.с. 90-94). 
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М792124 (а.с.94).
У пункті 1.5 вказаного вище договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується:
- у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. 
Додатком №1 до вказаного вище договору №4816363 від 23.09.2021 року погоджено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 89). 
Відповідно до п. 1.5.2. Договору, знижена процентна ставка 1,805% в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору, або протягом 3х календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач, як учасник лояльності отримає знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дакти пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважать зміної процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється сама на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише, як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності – розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача. 
Відповідно до п. 1.7. (1.7.1, 1.7.2) орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 19248,45% річних. 
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою - 31400,00 грн., за зниженою ставкою - 30830,00 грн (п. 1.8 договору №4816363 від 23.09.2021). 
У пункті 2.1 вказаного вище договору погоджено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. 
Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від позивача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 
18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором №4816363 від 23.09.2021 року, що також підтверджується копією акту прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 84-88). 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №4816363 від 23.09.2021 року, станом на 26.07.2023 року позивачем, зокрема, нарахована заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 20000,00 грн та заборгованість по несплаченим відсоткам в сумі 35200,00 грн (а.с. 68-82). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. 
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення кредитного договору №4816363 від 23.09.2021 року та отримання відповідачем кредитних коштів, - колегія дійшла висновку, що обґрунтований розмір нарахованих відсотків у межах строку кредитування з 23.09.2021 по 22.10.2021 включно становить10830,00 грн (361,00 грн х 30 днів). 
Посилання позивача на пролонгацію строку кредиту є недоведеним, виходячи з наступного. 
Відповідно до п. 3.1 договору №4816363 від 23.09.2021 року, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році. 
За положеннями пункту 4.2.2 договору №4816363 від 23.09.2021 року, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі. 
Пунктом 4.2.3 вказаного вище договору погоджено, що товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про продовження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі. 
Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору №4816363 від 23.09.2021 рокуматеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом акцептування позикодавцем пропозиції (оферти) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про продовження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення). 
Відповідач заперечує факт погодження між сторонами продовження (пролонгації) строку користування кредитом №4816363 від 23.09.2021 року понад 30 днів після 22.10.2021, що підтверджується змістом його письмових пояснень від 17.05.2024, які подані до суду першої інстанції (а.с. 140-143). 
Доказів направлення позикодавцем відповідного повідомлення позичальнику (погодження пропозиції) про продовження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення - суду також не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 
Частиною восьмою статті 18 Закону України “Про захист прав споживачів” установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. 
Виходячи з викладеного, встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець; враховуючи заперечення відповідача узгодження між сторонами продовженого строку користування кредитом (пролонгації) після 22.10.2021; встановивши відсутність доказів акцептування позикодавцем пропозиції (оферти) споживача про продовження строку користування кредитом; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2; враховуючи положення статті 18 Закону України “Про захист прав споживачів”, - колегія дійшла висновку про недоведеність позивачем факту продовження строку кредитування понад 30 днів, який було погоджено у пункті 1.4 кредитного договору №4816363 від 23.09.2021 року. 
У зв`язку з цим, підстави для нарахування відсотків за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 23.10.2021 по 24.02.2022 (згідно розрахунку заборгованості) - відсутні. 
Отже, обґрунтований розмір заборгованості за кредитним договором №4816363 від 23.09.2021 року становить 30830,00 грн., а саме тіло кредиту - 20000,00 грн., відсотки за користування кредитом - 10830,00 грн. за період з 23.09.2021 по 22.10.2021 включно. 
Такий розмір відповідає також положенням підпункту 1.8.2 кредитного договору №4816363 від 23.09.2021 року про орієнтовну загальну вартість кредиту, а також підтверджується розрахунком заборгованості, що складений позивачем. 
Колегія звертає увагу, що відповідач не заперечує факту укладення між сторонами кредитного договору №4816363 від 23.09.2021 року та отримання ним кредитних коштів на суму 20000,00 грн, що стверджується змістом письмових пояснень місцевому суду та змістом відзиву на апеляційну скаргу. 
Разом з тим, судом установлено, що на погашення заборгованості відповідачем було внесено 10830,00 грн, 11400,00 грн, 260,00 грн, 260,00 грн, а всього 22750,00 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 68-82). 
Згідно пункту 6.3 кредитного договору №4816363 від 23.09.2021 споживач здійснює платежі за Договором у такій черговості:
6.3.1 у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту;
6.3.2 у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: строкові зобов`язання по процентам; строкові зобов`язання по кредиту;
6.3.3 у третю чергу здійснюється сплата інших платежів за Договором.
Виходячи з викладеного, встановивши обґрунтовано нарахований розмір заборгованості за кредитним договором №4816363 від 23.09.2021 у загальному розмірі 30830,00 грн., а саме тіло кредиту - 20000,00 грн., відсотки за користування кредитом - 10830,00 грн.; приймаючи до уваги положення пункту 6.3 цього договору щодо черговості погашення заборгованості, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованості за вказаним договором у розмірі 8080,00 грн, що є тілом кредиту (22750,00 грн сплачені позичальником - 10830,00 грн нараховані відсотки за користування кредитом - 20000,00 грн заборгованість по тілу кредиту). 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, дійшов безпідставного висновку про відсутність непогашеної заборгованості перед позивачем у повному обсязі, не навів власного розрахунку заборгованості, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог. 
Щодо обґрунтувань відповідача про неотримання ним повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні. 
Як зазначалось вище, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. 
Крім того, будь-яких доказів оскарження відповідачем договору факторингу №18.04/23-Ф від 18.04.2023 в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №4816363 від 23.09.2021 року до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суду не представлено; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269). 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції було подано копію договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023 року, укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с. 55-56), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 (а.с. 47), копію звіту про надання правової допомоги від 26.07.2023 (а.с. 58), копію рахунку на оплату по замовленню №633/26/07 від 26.07.2023 на суму 10000,00 грн (а.с. 62), копію платіжної інструкції від 26.07.2023 №859 про оплату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокату Столітньому М.М. 10000,00 грн. (а.с. 64). 
Згідно пункту 2.1 договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. 
Відповідно до змісту звіту про надання правової допомоги від 26.07.2023 та рахунку на оплату по замовленню №633/26/07 від 26.07.2023, позивачу надано наступні послуги професійної правничої допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором;  подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта, на загальну суму 10000,00 грн.(а.с. 58). 
Разом з тим, вказаними вище доказами не підтверджено надання позивачу професійної правничої допомоги саме у даній справі за позовом до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023 не містить будь-яких умов щодо надання правової допомоги у конкретній справі. Відповідні відомості відсутні також у зазначених вище звіті про надання правової допомоги від 26.07.2023 (а.с. 58), рахунку на оплату по замовленню №633/26/07 від 26.07.2023 на суму 10000,00 грн. 
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у даній цивільній справі. 
Також на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції було подано копію договору про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28.03.2024 року, укладеного між адвокатом Городніщевою Є.О. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с. 202-203), копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 02.05.2023 року (а.с. 201), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/3145 (а.с. 200), копію звіту про надання правової допомоги від 10.07.2024 (а.с. 197), копію рахунку на оплату від 10.07.2024 на суму 4000,00 грн (а.с. 199), копію платіжної інструкції від 10.07.2024 №5537 про оплату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокату Городніщевій Є.О. 4000,00 грн. (а.с. 198). 
Відповідно до змісту звіту про надання правової допомоги від 10.07.2024 та рахунку на оплату, позивачу надано наступні послуги професійної правничої допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2024 року у справі №202/14941/23; складення апеляційної скарги на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2024 року у справі №202/14941/23; подання до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2024 року у справі №202/14941/23 в інтересах Клієнта, на загальну суму 4000,00 грн. (а.с. 197). 
При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Городніщевою Є.О. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. А саме, вказаною адвокаткою складено, підписано та подано апеляційну скаргу на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року. 
Отже, матеріалами справи підтверджено надання позивачу професійної правничої правової допомоги на загальну суму 4000,00 грн. Такі витрати відповідають вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому зменшенню не підлягають. 
За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог п. 3 ч. 2 вказаної статті, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви (2147,20 грн) та апеляційної скарги (2576,64 грн), а також витрати на професійну правничу допомогу (4000,00 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (14,64%), у сумі 1277,17 грн. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» – задовольнити частково. 
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (код ЄДРПОУ 44559822) за договором №4816363 від 23.09.2021 про надання споживчого кредиту заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8080 (вісім тисяч вісімдесят) грн 00 коп. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (код ЄДРПОУ 44559822) судові витрати у розмірі 1277 (одна тисяча двісті сімдесят сім) грн 17 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст судового рішення складений 06 вересня 2024 року.

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича

                                                                               М.Ю. Петешенкова