ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року 
м. Київ
справа № 520/13934/23
адміністративне провадження № К/990/38687/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №520/13934/23
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Харківській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Годунова Віталія Сергійовича
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року (головуючий суддя: Кононенко З.О., судді: Калиновський В.А., Мінаєва О.М.).
УСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2023 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Головного управління Національної поліції в Харківській області, у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року до 31 жовтня 2017 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року до 31 жовтня 2017 року;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому доплати за службу в нічний час за період з 7 листопада 2015 року до 7 червня 2023 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому доплату за службу в нічний час за період з 7 листопада 2015 року до 7 червня 2023 року;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому додаткової доплати до грошового забезпечення за період з 1 квітня 2020 року до 7 червня 2023 року у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375;
- зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому додаткову доплату до грошового забезпечення за період з 1 квітня 2020 року до 7 червня 2023 року у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому надбавки за службу в умовах режимних обмежень з листопада 2015 року до вересня 2021 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому надбавку за службу в умовах режимних обмежень з листопада 2015 року до вересня 2021 року;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому додаткової винагороди, збільшеної до 30000 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 24 лютого 2022 року до 7 червня 2023 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому додаткову винагороду, збільшену до 30000 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 24 лютого 2022 року до 7 червня 2023 року.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він набув право на отримання спірних виплат, однак відповідач їх протиправно не виплатив.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року до 31 жовтня 2017 року, надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків за період з 14 липня 2017 року до 4 квітня 2018 року, з 11 червня 2019 року до 8 вересня 2021 року та додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі: 30000 грн за період з 24 лютого 2022 року до 9 березня 2023 року;
- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати й виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року до 31 жовтня 2017 року, надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків за період з 14 липня 2017 року до 4 квітня 2018 року, з 11 червня 2019 року до 8 вересня 2021 року та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі: 30000 грн за період з 24 лютого 2022 року до 9 березня 2023 року з урахуванням висновків суду та відповідно до норм чинного законодавства;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4. Задовольняючи позовні вимоги, які стосуються індексації грошового забезпечення, суд виходив з того, що відповідач безпідставно не виплатив її позивачу.
4.1. Задовольняючи позовні вимоги, які стосуються надбавки за службу в умовах режимних обмежень, суд виходив з того, що позивач мав доступ до державної таємниці, втім через бездіяльність відповідача не отримував спірної надбавки.
4.2. Частково задовольняючи позовні вимоги, які стосуються додаткової винагороди розміром 30 тис грн, суд з`ясував, що позивач отримував цю винагороду з 10 березня 2023 року, втім за період з 24 лютого 2022 року до 9 березня 2023 року таких виплат відповідач не здійснював, оскільки керівник не видавав відповідні накази.
У цьому контексті суд відхилив аргументи відповідача про те, що спірна винагорода є правом, а не обов`язком керівника і розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат роботи. 
Одночасно з цим, суд погодився з позивачем в тому, що наказ командира (начальника) є не умовою виплати додаткової винагороди, а є тим документом, який командир (начальник) зобов`язаний винести за наявності підстав для виплати винагороди. Саме по собі винесення чи не винесення наказу як управлінського рішення не може впливати на обсяг прав поліцейського на належне грошове забезпечення.
На цьому тлі суд зазначив, що позивач у 2022 році ніс службу, оскільки отримував грошове забезпечення і відсутні відомості про те, що позивач був відсутній у місті Харкові або ж йому доручалась дистанційна робота та/або про переміщення відділу комунікації чи окремих співробітників до іншого населеного пункту чи регіону.
За таких обставин і міркувань суд констатував обґрунтованість позовних вимог, заявлених за період з 24 лютого 2022 року до 9 березня 2023 року.
4.3. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, які стосуються доплати за службу в нічний час, суд виходив з недоведеності факту несення позивачем такої служби.
4.4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, які стосуються додаткової доплати до грошового забезпечення на період дії карантину, суд виходив з відсутності рапортів і первинних документів, необхідних для виплати спірної доплати.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
5. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2024 року задоволено апеляційну скаргу відповідача, скасовано рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року у розмірі 30000 грн за період з 24 лютого 2022 року до 9 березня 2023 року та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати й виплатити ОСОБА_1 цю винагороду у розмірі 30000 грн за вказаний період. У цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
У іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року залишено без змін.
6. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування й виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24 лютого 2022 року до 9 березня 2023 року.
Цей висновок апеляційний суд мотивував тим, що у період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року ОСОБА_1 службові та функціональні обов`язки у відділі комунікації ГУ НП в Харківській області не виконував; пошту не надсилав та не отримував; табельну зброю не отримував; докази його безпосередньої участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації відсутні.
Натомість у період з 2 вересня 2022 року до 10 березня 2023 року позивач не проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області, оскільки був звільнений з посади та переведений на навчання денної форми за державним замовленням до магістратури Харківського національного університету внутрішніх справ.
Короткий зміст касаційної скарги і відзиву
7. Представник ОСОБА_1 - адвокат Годунов В.С. просить Верховний Суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
8. В обґрунтування підстав касаційного оскарження представник позивача послався на пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - «КАС України»).
9. У межах покликань на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у контексті трактування виплати додаткової винагороди дискреційним правом командира та висновку про відсутність доказів безпосередньої участі позивача у відповідних діях або заходах.
Скаржник відстоює думку про те, що суд першої інстанції правильно застосував цю норму та дійшов обґрунтованого висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди є введення воєнного стану, наявність статусу поліцейського і несення ним служби.
9.1. Також скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції помилково не застосував норми статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 40 КЗпП України, які передбачають дії командирів, якщо поліцейський відсутній на робочому місці або неналежно виконує службові обов`язки, у взаємозв`язку зі статтями 73, 74 КАС України в контексті використання належних та допустимих засобів доказування.
У цьому контексті скаржник зауважує, що висновок про невиконання позивачем службових обов`язків у період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року суд апеляційної інстанції зробив на основі листа начальника відділу комунікації ГУ НП в Харківській області від 8 вересня 2023 року №260/119-28/01-2023 Олени Бараннік . Скаржник наголошує на тому, що відповідач не оперував такими доводами у суді першої інстанції і вказаного листа не існувало на момент розгляду справи в суді першої інстанції.
Позиція скаржника полягає в тому, що обставини невиконання посадових обов`язків можуть доводитися актом про відсутність на робочому місці, висновком службового розслідування за наслідками процедури дисциплінарного провадження, однак не листом, подібним до того, який відповідач подав до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.
10. У межах покликань на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник стверджує про те, що:
- допущені апеляційним судом процесуальні порушення в частині прийняття до розгляду нових доказів перешкодили ухвалити законне й обґрунтоване рішення;
- суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування від відповідача доказів на предмет того, чи отримували працівники підрозділу, які виконували такі самі функції, спірну винагороду;
- суд апеляційної інстанції встановив обставини невиконання позивачем службових обов`язків на підставі недопустимого доказу: листа начальника відділу комунікації ГУ НП в Харківській області від 8 вересня 2023 року №260/119-28/01-2023 Олени Бараннік .
11. Ухвалою від 21 грудня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
12. Головне управління Національної поліції в Харківській області у відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
13. ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області (далі також - «ГУ НП в Харківській області»).
14. Наказом ГУ НП в Харківській області від 2 вересня 2022 року №407о/с відповідно до частини другої статті 48, пункту 4 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 було переведено на навчання денної форми за державним замовленням до магістратури Харківського національного університету внутрішніх справ, звільнивши з посади інспектора відділу комунікації ГУ НП в Харківській області, з 1 вересня 2022 року.
15. Наказом ГУ НП в Харківській області від 7 березня 2023 року №114о/с ОСОБА_1 як прибулого з Харківського національного університету внутрішніх справ було призначено на посаду старшого інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП в Харківській області, з 10 березня 2023 року.
16. У період з 24 лютого 2022 року до 9 березня 2023 року ГУ НП в Харківській області не виплачувало ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
17. З 10 березня 2023 року ОСОБА_1 отримував додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року.
18. На адвокатський запит представника позивача від 7 квітня 2023 року про інформацію стосовно оспорюваних у цій справі складових грошового забезпечення відповідач листом від 5 травня 2023 року повідомив про відсутність частини запитуваних документів у зв`язку з правовим режимом воєнного стану та бойовими діями на території Харківської області; надав позивачу інформаційні довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення за час проходження служби в ГУНП в Харківській області за період 1 січня 2018 року до 31 серпня 2022 року та з 10 березня 2023 року до 30 квітня 2023 року.
19. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 у 2022 році ніс службу, оскільки отримував грошове забезпечення і відсутні відомості про те, що він був відсутній у місті Харкові або ж йому доручалась дистанційна робота та/або про переміщення відділу комунікації чи окремих співробітників до іншого населеного пункту чи регіону.
20. Подаючи апеляційну скаргу, представник ГУ НП в Харківській області додав до неї лист начальника відділу комунікації ГУ НП в Харківській області від 8 вересня 2023 року №260/119-28/01-2023 Олени Бараннік .
21. Згідно з цим листом у період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року ОСОБА_1 не виконував службові та функціональні обов`язки у відділі комунікації ГУНП в Харківській області. Документи, які б підтверджували виконання будь-яких обов`язків поліцейським ОСОБА_1 відсутні. Згідно з Журналами вхідної та вихідної кореспонденції відділу комунікації ГУ НП в Харківській області (інв №94, 95 від 4 січня 2022 року) ОСОБА_1 пошту не надсилав та не отримував. Табельну зброю не отримував. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року не брав безпосередню участь у бойових діях, не забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, то він не включався до списку поліцейських, які виконують свої обов`язки та заслуговують на додаткову винагороду, передбачену постаново Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
ІІІ. ОЦІНКА СУДУ
22. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
23. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
24. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов таких висновків.
25. Позов ОСОБА_1 стосувався питань законності невиплати йому з боку ГУ НП в Харківській області: 1) індексації грошового забезпечення; 2) доплати за службу в нічний час; 3) додаткової доплати на період карантину; 4) надбавки за службу в умовах режимних обмежень; 5) додаткової винагороди у розмірі: 30 тис грн.
26. Суд першої інстанції задовольнив позов в частині вимог, які стосувалися невиплати відповідачем індексації грошового забезпечення; надбавки за службу в умовах режимних обмежень і додаткової винагороди у розмірі 30 тис грн.
27. Водночас місцевий суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині невиплати доплати за службу в нічний час і додаткової доплати на період карантину.
28. Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку було переглянуте за скаргою ГУ НП в Харківській області й скасоване в частині позовних вимог, які стосуються додаткової винагороди у розмірі 30 тис грн, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін.
29. У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
30. Отже, на стадії касаційного перегляду справи спір стосується однієї групи позовних вимог - щодо невиплати додаткової винагороди у розмірі 30 тис грн, передбаченої постановою Уряду №168 від 28 лютого 2022 року, за період з 24 лютого 2022 року до 7 червня 2023 року.
31. Суд першої інстанції задовольнив ці позовні вимоги частково, а саме у межах періоду з 24 лютого 2022 року до 9 березня 2023 року. Встановивши, що з 10 березня 2023 року позивач отримував спірну винагороду, суд першої інстанції відмовив у задоволенні цих вимог за період з 10 березня 2023 року до 7 червня 2023 року.
32. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, виходив з їхнього розмежування на два окремі періоди - з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року та з 2 вересня 2022 року до 9 березня 2023 року.
33. Відмова суду апеляційної інстанції у задоволені позовних вимог за період з 2 вересня 2022 року до 9 березня 2023 року мотивована тим, що протягом цього часу позивач не проходив службу в ГУ НП в Харківській області, оскільки був звільнений з посади та переведений на навчання денної форми за державним замовленням до магістратури Харківського національного університету внутрішніх справ (накази ГУ НП в Харківській області від 2 вересня 2022 року №407о/с, від 7 березня 2023 року №114о/с).
34. У позовній заяві ОСОБА_1 не розкривав факту навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ. Установлення цього факту судом апеляційної інстанції відповідає принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
35. У касаційній скарзі представник позивача не оспорює правильність встановлення обставин щодо факту й періоду навчання позивача в Харківському національному університеті внутрішніх справ у 2022-2023 роках. 
36. Також касаційна скарга не містить доводів про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, які стосуються невиплати відповідачем додаткової винагороди розміром 30 тис грн за період з 2 вересня 2022 року до 9 березня 2023 року.
37. Зважаючи на викладене Суд не перевіряє застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у цій частині судового рішення.
38. Суд зауважує, що доводи касаційної скарги зосереджені на періоді з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року і засновані головно на аргументах про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права й неправильне встановлення цим судом обставин справи щодо виконання (невиконання) позивачем службових обов`язків.
39. У цьому контексті Суд зауважує, що суд першої інстанції на основі матеріалів справи дійшов висновку, що позивач у 2022 році ніс службу, оскільки отримував грошове забезпечення і відсутні відомості про те, що він був відсутній у місті Харкові або ж йому доручалась дистанційна робота та/або про переміщення відділу комунікації чи окремих співробітників до іншого населеного пункту чи регіону.
40. Суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, констатувавши, що у період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року ОСОБА_1 службові та функціональні обов`язки у відділі комунікації ГУ НП в Харківській області не виконував; пошту не надсилав та не отримував; табельну зброю не отримував; докази його безпосередньої участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації відсутні.
41. Цей висновок суд апеляційної інстанції зробив на основі листа начальника відділу комунікації ГУ НП в Харківській області від 8 вересня 2023 року №260/119-28/01-2023 Олени Бараннік , долученого відповідачем до апеляційної скарги.
42. Однак суд апеляційної інстанції не мотивував відхилення доказів, на основі яких суд першої інстанції встановив обставини належного несення позивачем служби у 2022 році. Цим доказам суд апеляційної інстанції оцінки не надав. 
43. Внаслідок цього суд апеляційної інстанції не з`ясував яким чином і за що відповідач нараховував позивачу грошове забезпечення з січня 2022 року по серпень 2022 року (відповідні довідки є у матеріалах справи), та як це корелюється з листом начальника відділу комунікації ГУ НП в Харківській області від 8 вересня 2023 року №260/119-28/01-2023 про невиконання позивачем службовим обов`язків у той же період часу.
44. Пославшись на журнали вхідної та вихідної кореспонденції відділу комунікації ГУ НП в Харківській області (інв. №94, 95 від 4 січня 2022 року), суд апеляційної інстанції безпосередньо ці докази не дослідив. Оригіналів чи копій зазначених журналів матеріали справи не містять.
45. Суд апеляційної інстанції встановив обставини неотримання позивачем табельної зброї, не перевіривши при цьому безпосередньо докази, які можуть підтверджувати такі факти згідно з відомчими правилами видачі озброєння у Національній поліції України (відомості, рапорти, книги, накази тощо).
46. Матеріали справи підтверджують доводи касаційної скарги про те, що в суді першої інстанції відповідач не висловлював аргументів і заперечень про невиконання позивачем службових обов`язків у період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року. Таку позицію відповідач висловив на стадії апеляційного перегляду.
47. Суд першої інстанції ухвалив рішення 9 серпня 2023 року. На момент розгляду справи в суді першої інстанції не існувало такого доказу як лист начальника відділу комунікації ГУ НП в Харківській області від 8 вересня 2023 року №260/119-28/01-2023. На ці обставини звертав позивач у відзиві на апеляційну скаргу. Суд апеляційної інстанції не навів належного мотивування рішення про прийняття цього листа як доказу.
48. Частина перша статті 73 КАС України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
49. Частина друга статті 74 КАС України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
50. Стаття 75 КАС України встановлює, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
51. Частина перша статті 76 КАС України обумовлює, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
52. Частини перша, третя, четверта статті 90 КАС України встановлюють, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
53. Частина четверта статті 308 КАС України встановлює, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
54. Частина третя статті 242 КАС України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
55. На цьому тлі Суд констатує, що суд апеляційної інстанції припустився помилок під час з`ясування обставин виконання (невиконання) позивачем службових обов`язків у період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року та недотримався правил прийняття, оцінки й відхилення доказів. 
56. Сукупність і характер цих процесуальних порушень унеможливили встановлення апеляційним судом фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і вплинули на обґрунтованість його висновків.
57. Враховуючи, що допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, наявні підстави для нового апеляційного розгляду справи.
58. Одночасно з цим, Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, що виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
59. Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, тобто відповідність доказу об`єктивній дійсності є його безсумнівність, яка обумовлена зібраними матеріалами справи; достатніми, що відображається в наявності такої системи належних, допустимих, достовірних доказів, які отримані в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, пов`язаних з предметом справи та всієї сукупності зібраних у ній доказів і яка достовірно встановлює всі обставини справи; належними, тобто властивість доказу, яка характеризує зв`язок відомостей і які становлять його зміст з обставинами, які підлягають доказуванню; допустимими, тобто відповідними процесуальній формі їх одержання, єдиною загальною вимогою недопустимості доказів є виявлення порушень закону при їх збиранні.
60. При цьому обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
61. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
62. За змістом частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
63. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
64. Отже, за наслідками касаційного перегляду Верховний Суд дійшов висновку, що постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про:
- визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року у розмірі: 30000 грн за період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року;
- зобов`язання ГУ НП в Харківській області нарахувати й виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року у розмірі: 30000 грн за період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року.
65. Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення із наведенням відповідного правового обґрунтування в частині прийняття чи відхилення доводів учасників справи.
66. У іншій частині позовних вимог постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року слід залишити без змін як таку, що не переглядалася судом касаційної інстанції згідно з вимогами статті 341 КАС України.
67. Відтак касаційну скаргу належить задовольнити частково.
68. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 355, 356, 359 КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Годунова Віталія Сергійовича задовольнити частково.
2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Харківській області щодо ненарахування й невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року у розмірі: 30000 грн за період з 24 лютого 2022 року до 1 вересня 2022 року та зобов`язання ГУ НП в Харківській області вчинити такі дії на користь ОСОБА_1 - скасувати.
У цій частині справу направити на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.
3. У іншій частині постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………….

……………………………….

……………………………..
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду