П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/11733/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року (суддя Ярощук В.Г., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 15.11.23) у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2023 року позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168), за 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 10.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 04.11.2022, з 11.11.2022 по 22.11.2022 та з 25.11.2022 по 30.11.2022 у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 31.03.22, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 10.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 04.11.2022, з 11.11.2022 по 22.11.2022 та з 25.11.2022 по 30.11.2022, виходячи з її розміру 100000,00 грн, з урахуванням раніше виплаченої суми такої винагороди.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 02.08.2022, з 10.08.2022 по 04.11.2022, з 11.11.2022 по 22.11.2022 та з 25.11.2022 по 30.11.2022 у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях і заходах.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 02.08.2022, з 10.08.2022 по 04.11.2022, з 11.11.2022 по 22.11.2022 та з 25.11.2022 по 30.11.2022, виходячи з її розміру 100000,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум такої винагороди.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Апеляційну скаргу відповідач мотивує тим, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у спірний період були врегульовані окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 та Методичними рекомендаціями №13459/С, відповідно до яких військовослужбовцям зенітних ракетних підрозділів додаткова винагорода може збільшуватись до 100 000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць лише за виконання ними бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; у спірний період позивач не брав безпосередню участь у застосуванні засобів вогневого ураження по повітряним цілям, не виконував бойові завдання з вогневого ураження повітряних цілей, а тому він не має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн; додані до позовної заяви довідки військової частини НОМЕР_2 про підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах видані неуповноваженою на це військовою частиною і в них не зазначено, які саме бойові завдання, що передбачені абзацами третім-тринадцятим пункту 1 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, безпосередньо виконував позивач;
Постановою №168 не встановлено, яким саме документом Міністра оборони України повинен визначати порядок і умови виплати додаткової винагороди.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходить з 25.06.2021 військову службу у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до даних посвідчення офіцера (а.с. 32).
В подальшому позивач перебував у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 :
з 07.02.2022 по 02.08.2022, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.02.2022 № 24 і від 01.08.2022 №178 (а.с. 58-59);
з 09.08.2022 по 04.11.2022 (накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.08.2022 № 187 і від 04.11.2022 № 306) (а.с. 61-63);
з 10.11.2022 по 22.11.2022 (накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.11.2022 №312 по 22.11.2022 №324) (а.с. 64-65);
з 24.11.2022 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.11.2022 № 328) (а.с. 67).
Згідно з Довідкою відповідача від 12.10.2022 №506/ф за період з лютого по листопад 2022 року включно відповідач виплачував позивачу додаткову винагороду, встановлену Постановою №168, у розмірі 30000,00 грн щомісяця (а.с. 71).
Відповідно до довідок військової частини НОМЕР_2 позивач виконував бойові завдання в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 , приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, а саме:
24.02.2022, 25.02.2022 і 28.02.2022 (довідка від 03.11.2022 №1030);
05.03.2022, з 07.03.2022 по 31.03.2022 (довідка від 03.11.2022 №1031);
з 01.04.2022 по 30.04.2022 (довідка від 03.11.2022 №1032);
з 01.05.2022 по 31.05.2022 (довідка від 03.11.2022 №1033);
з 01.06.2022 по 30.06.2022 (довідка від 03.11.2022 №1034);
з 01.07.2022 по 31.07.2022 (довідка від 03.11.2022 №1035);
з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 10.08.2022 по 31.08.2022 (довідка від 03.11.2022 №1036);
з 01.09.2022 по 30.09.2022 (довідка від 03.11.2022 №1037);
з 01.10.2022 по 31.10.2022 (довідка від 03.11.2022 №1038);
з 01.11.2022 по 04.11.2022, 11.11.2022 по 22.11.2022, з 25.11.2022 по 30.11.2022 (довідка від 16.12.2022 №1199) (а.с. 17-31).
29.08.2023 представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо виплати позивачу за періоди перебування його у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн щомісяця.
У листі від 13.09.2023 №350/305/7/1955пс відповідач повідомив представника позивача, що в його розпорядженні відсутня інформація про виконання позивачем бойових завдань. Крім цього, він наголосив на тому, що військова частина НОМЕР_2 не входить до переліку органів військового управління (штабів угрупування військ (сил)), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, які мають право видавати довідки про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах. Тому військова частина НОМЕР_2 не уповноважена видавати довідки про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах.
Вищенаведений лист підписаний тим же офіцером, що й відповідні довідки військової частини НОМЕР_2 .
Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував і не виплатив додаткову грошову допомогу, встановлену Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн за періоди, що зазначені у вищевикладених довідках військової частини НОМЕР_2 , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що довідками військової частини НОМЕР_2 підтверджується, що позивач виконував бойові завдання в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 , брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вищенаведеними довідками підтверджується факт безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій у період дії воєнного стану, а отже, і право позивача на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, у розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах.

Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, спірним у даному позові є право позивача на отримання збільшеної виплати додаткової винагороди до 100 000 грн відповідно до Постанови №168.
01.04.2022 до постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Водночас додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн виплачується, зокрема, тим військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),  з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі до 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.
Пунктом 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260), який застосовується з 24.02.2022 та який доповнено згідно з наказом Міністра оборони України №98 від 01.04.2022, визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Окремим дорученням Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (далі Окреме доручення МО України №912/в/29) з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, вимагається:
- пункт 1: під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" (далі бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями, бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей, здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії;
- пункт 2: на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку па місяць) в розмірах:
- 100000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
- 30000 гривень іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби);
- пункт 3, абзаци 5-7: документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігацій но-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань;
- пункт 5: виплату податкової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової частини;
- в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо;
- пункт 7 абзаци 1, 4-10: у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включати військовослужбовців, які:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;
- підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини;
- у довідці обов`язково зазначати:
- військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який стримав поранення каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини;
- інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста;
- обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва);
- підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо);
- керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 грн. за час цієї відпустки.
Колегією суддів встановлено, що 25.06.2021 позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і в подальшому перебував у відрядженні з 07.02.2022 по 02.08.2022, з 09.08.2022 по 04.11.2022, з 10.11.2022 по 22.11.2022 і з 24.11.2022 у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.02.2022 №24, від 01.08.2022 №178, від 08.08.2022 №187, від 04.11.2022 №306, від 10.11.2022 №312 по 22.11.2022 №324 і від 24.11.2022 №328.
Відповідно до Довідки відповідача від 12.10.2022 №506/ф за період з лютого по листопад 2022 року включно відповідач виплачував позивачу додаткову винагороду, встановлену Постановою №168, у розмірі 30000,00 грн щомісяця.
Згідно з довідок військової частини НОМЕР_2 від 03.11.2022 №1030, від 03.11.2022 №1031, від 03.11.2022 №1032, від 03.11.2022 №1033, від 03.11.2022 №1034, від 03.11.2022 №1035, від 03.11.2022 №1036, від 03.11.2022 №1037, від 03.11.2022 №1038 та від 16.12.2022 №1199 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 05.03.2022, з 07.03.2022 по 02.08.2022, з 10.08.2022 по 04.11.2022, 11.11.2022 по 22.11.2022, з 25.11.2022 по 30.11.2022 позивач виконував бойові завдання в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 , приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вищенаведеними довідками підтверджується факт безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій у період дії воєнного стану, а отже і право позивача на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, у розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах.
Посилання апелянта на відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн, є безпідставне, оскільки воно ґрунтується виключно на положеннях окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 та Методичних рекомендацій №13459/С, а не положеннях наказів Міністерства оборони України.
За висновками Європейського суду з прав людини, якій у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 29.11.1991 за заявою №12742/87 (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland) зазначив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною права власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для дотримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати так.
Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначає як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Також, у рішенні ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) від 20.10.2011 ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик їх помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Також зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен накладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Це означає, що органи державної влади, діючи від імені держави як суб`єкти владних повноважень у правовідносинах, які виникли з приводу реалізації ними публічно-владних управлінських функцій, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх обов`язків.
Під час розгляду даної справи колегією суддів також враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 січня 2024 року у справі №240/4894/23, відповідно до якого загальноприйнято вважати, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад судочинства, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закон та його норми в такий спосіб, щоб максимально захистити права та інтереси особи; цей принцип також часто відомий як "in dubio pro persona" або "in dubio pro homine" (латинською мовою) означає "у вагомих сумнівах - на користь людини"; принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси саме особи.
У рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейським Судом з прав людини наголошено, що "... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року)".
Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не містять належних чи переконливих аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                М.П.Коваль

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов