ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року	Львів	Справа № 380/12061/23 пров. № А/857/10473/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,
за участю секретаря судового засідання:             Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Дочірнього підприємства ПрАТ НАК «Надра України «Західукргеологія» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року, головуючий суддя – Кузан Р.І., ухвалене о 14:13 год. у м. Львові, повний текст якого складено 29.03.2024 року, у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства ПрАТ НАК «Надра України «Західукргеологія» до Західного офісу Держаудитслужби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України», про визнання протиправними та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ДП ПрАТ НАК «Надра України «Західукргеологія» звернулося в суд з позовом до Західного офісу Держаудитслужби,  третя особа – ПрАТ «Національна акціонерна компанія «Надра України», в якому просило визнати протиправними та скасувати окремі положення вимоги Західного офісу Держаудитслужби від 03 травня 2023 року №131307-14/3358-2023 "Про усунення виявлених порушень законодавства", а саме абз. 19-21.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що  ПрАТ "НАК "Надра України", яке є засновником ДП "Західукргеологія" не є державним підприємством, не фінансується з державного бюджету, а є самостійною юридичною особою, діяльність якого забезпечується за рахунок коштів, отриманих в процесі здійснення господарської діяльності. В свою чергу ДП "Західукргеологія" є дочірнім підприємством ПрАТ "НАК "Надра України", яке створене з метою провадження господарської діяльності в галузі геології та розвідки надр для забезпечення виконання основних завдань Засновника. Покликання Західного офісу Держаудитслужби на обов`язкове застосування стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 при здійсненні ремонтно-будівельних робіт за Договором №01432606/2 від 22 лютого 2021 року, у зв`язку з тим що засновником ДП "Західукргеологія" є ПрАТ "НАК "Надра України", яке засноване державою в особі Кабінету Міністрів України, є помилковим, безпідставним та необґрунтованим. Встановлення факту завищення обсягів ремонтних робіт потребує спеціальних знань в галузі будівництва, реконструкції, капітального ремонту та технічного переоснащення будинків, будівель і споруд будь-якого призначення, що виходить за межі компетенції фахівців у галузі геології та бухгалтерії. Таким чином, факт завищення обсягів ремонтних робіт за Договором №01432606/2 від 22.02.2021 міг бути встановлений виключно за наслідками проведення відповідної експертизи, а не контрольними обмірами фахівців у галузі геології і бухгалтерії. Крім цього, вважало необґрунтованим застосування посадовими особами відповідача норми кошторисної зарплати в розмірі 14 800 грн. при складанні перерахунків обсягів робіт з посиланням на Порядок розрахунку розміру кошторисної заробітної плати, який враховується при визначенні вартості будівництва об`єктів, який затверджено наказом Мінрегіону від 20.10.2016 року №281.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ДП ПрАТ НАК «Надра України «Західукргеологія» оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що зазначались ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.
В судовому засіданні представники позивача та третьої особи підтримаи подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до п. 1.2.5.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на І квартал 2023 року та на підставі направлень, виданих начальником Західного офісу Держаудитслужби №87, 88, 89 від 30.01.2023 року, №212 від 27.02.2023 року, №268 від 13.03.2023 року головними державними аудиторами Західного офісу Держаудитслужби проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Західукргеологія» за період з 01.01.2018 року по 31.12.2022 року.
Ревізію проведено з 31.01.2023 року по 14.03.2023 року (із зупиненням для проведення зустрічної звірки з 06.02.2023 року по 27.02.2023 року та з 06.03.2023 року по 08.03.2023 року).
За наслідками проведення ревізії Західним офісом Держаудитслужби складено Акт №131307-21/2 від 21.03.2023 року.
Відповідно до висновків акту №131307-21/2 від 21.03.2023 року ревізією встановлено ряд порушень, які призвели до втрат фінансових та матеріальних ресурсів на суму 2366,1 тис. гри та інші порушення фінансової дисципліни на суму 190,7 тис. гривень.
З огляду на виявлені в ході перевірки порушення, відповідач направив директору ДП «Західукргеологія» вимогу №131307-14/3358-2023 від 03.05.2023 року «Про пред`явлення обов`язкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства».
Зазначена вимога містить виявлені перевіркою порушення законодавства та вказівки, які необхідно виконати позивачу з метою усунення виявлених ревізією порушень.
У вимозі зокрема зазначено, що внаслідок необґрунтованого застосування окремих ресурсних норм (зокрема, норми очищення стелі та стін від старої побілки (РН12-64-1 (2)), ґрунтування стін та стелі (Е13-13-1), які входять у склад комплексної норми з шпаклювання стін та стель мінеральною шпаклівкою (ЕН15-182-1 (2)), також необґрунтоване застосування норми з улаштування натяжної стелі (ЕН15-66-1), замість влаштування підшивки вертикальних поверхонь підвісних стель гіпсокартонними та гіпсоволокнистими листами (ЕН15-66-2), та норми розбирання покриттів підлог з штучного паркету на мастиці (РН7-2-4), замість розбирання покриттів підлог з щитового паркету (РН7-2- 2), а також необґрунтованого списання (декларування) окремих матеріальних ресурсів ФОП ОСОБА_1 завищено вартість ремонтно-будівельних робіт по об`єкту "Офіс по вул. Героїв УПА, 33", які оплачені підприємством на суму 351,0 тис. грн., в результаті чого не дотримано вимоги пп. 6.4.3 та 6.4.7 ДСТУ Б Д.1.1.-1:2023, умов укладеної угоди, ст. 22 ЦК України та ст. 224 та 225 ГК України, завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на вказану суму.
Також, за результатами контрольних обмірів, проведених в ході ревізії встановлено завищення обсягів ФОП ОСОБА_1 окремих робіт, зокрема: з шпаклювання стін мінеральною шпаклівкою "Cerezit" та високоякісного фарбування стін полівінілацетатними водоемульсійними сумішами в кількості 56,28 м.кв. та робіт з силіконування примикань в кількості 97,5 м. та призвело до завищення їх вартості на загальну суму 27,4 тис. грн., чим недотримано вимоги п.п. 6.4.3 та 6.4.7 ДСТУ-Н Б Д.1.1-3:2013 та ст. 22 ЦК України та ст. 224 та 225 ГК України, завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на вказану суму.
З метою усунення вказаних порушень відповідач повідомив позивача про необхідність провести претензійно позовну роботу з ФОП ОСОБА_1 та суму завищення вартості будівельних робіт відобразити в дебіторській заборгованості підприємства та забезпечити відшкодування коштів в загальній сумі 378,4 тис. грн., відповідно до вимог цивільного та господарського законодавства.
Не погоджуючись із вимогою відповідача №131307-14/3358-2023 від 03.05.2023 року та вважаючи її у вказаній частині незаконною і протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, питання щодо наявності збитків та їх розміру має перевірятись судом, який розглядає позов про їх стягнення, а не судом за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. При цьому, ДП «Західукргеологія» є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, оскільки відповідно до статуту створене шляхом реорганізації Державного геологічного підприємства «Західукргеологія» і 100% статутного капіталу цього підприємства належить ПрАТ «Надра України», яке в свою чергу створене Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року №2939-XII (далі - «Закон»).
Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю), який у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України (стаття 1 Закону).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування (частина друга статті 2 Закону).
Згідно з пунктами 1, 7, 10 статті 10 Закону органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Частиною другою статті 15 Закону установлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
До того ж, варто зауважити, що органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та в разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір у встановленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Законність та правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом державного фінансового контролю про їх стягнення, а не у справі за позовом підконтрольного об`єкта про визнання вимоги протиправною.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права викладено у постанові Верховного Суду від 02.11.2023 року у справі № 160/13920/20.
Так, оскарженою вимогою позивача зобов`язано вчинити дії, спрямовані на усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку. Збитки ж, у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування, стягуватимуться примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла,  і правильність обчислення збитків має перевірятись судом, який буде розглядати позов про їх стягнення. Тобто, у разі незгоди із запропонованою сумою до відшкодування, позивач зможе надати свої заперечення щодо її стягнення саме у межах судового провадження, ініційованого контролюючим органом, а не в межах цієї справи.
Наділяючи органи державного фінансового контролю правом пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» не встановлює за необхідне зазначення будь-яких застережень щодо способу виконання підконтрольною особою вимоги, також таких застережень не встановлюють інші чинні правові акти, які регулюють спірні правовідносини.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що звернення ДП «Західукргеологія» з позовом про визнання незаконною та скасування вимоги є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом державного фінансового контролю про їх стягнення.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що засновником ДП ПрАТ НАК «Надра України «Західукргеологія» є ПрАТ НАК «Надра України».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 року №1460 затверджено Статут ПрАТ НАК «Надра України».
Відповідно до п. 16 вказаного Статуту засновником Компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України.
Кабінет Міністрів України як засновник приймає рішення про: затвердження Статуту Компанії та внесення до нього змін; зміну типу Компанії; збільшення або зменшення розміру статутного капіталу Компанії; виділ, реорганізацію, ліквідацію Компанії, обрання комісії з припинення Компанії (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), затвердження порядку та строків ліквідації, порядку розподілу між акціонерами майна, що залишається після задоволення вимог кредиторів, і затвердження ліквідаційного балансу; продаж або відчуження в будь-який інший спосіб пакетів акцій, переданих до статутного капіталу Компанії; призначення на посаду та звільнення з посади голови правління і його заступників за поданням Держгеонадр, погодженим з Мінекоенерго; відсторонення голови правління від здійснення ним повноважень та призначення за погодженням з Мінекоенерго особи, яка тимчасово виконує обов`язки голови правління.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що ДП «Західукргеологія» є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, оскільки відповідно до статуту створене шляхом реорганізації Державного геологічного підприємства «Західукргеологія» і 100% статутного капіталу цього підприємства належить ПрАТ «Надра України», яке в свою чергу створене Кабінетом Міністрів України, а покликання апелянта про те, що позивач не є державним підприємством, а є самостійною юридичною особою не заслуговують на увагу.
Також безпідставними є покликання апелянта на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду в постанові від 06 липня 2023 року у справі №1740/2398/18, оскільки у вказаній справі предметом спору була вимога в частині зобов`язання позивача розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників, винних у допущених порушеннях, яка не вказує на збитки.
Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства ПрАТ НАК «Надра України «Західукргеологія» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі №380/12061/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич  	

Повний текст постанови складено 27.06.2024 року.