ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 серпня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/1491/24
провадження № 22-ц/4809/1178/24 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді – Дуковський О.Л., Карпенко О.Л., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 травня 2024 року (суддя Молонова Ю.В.).
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, зустрічної позовної заяви
У травні 2024 рокуОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2024 року відкрито провадження та призначено розгляд справи.
23 травня 2024 року ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. 
В заяві вказано, що від спільного проживання сторони мають малолітню дочку, місце проживання якої не визначено. Відповідач вважає, що на підставі ст. 193 ЦПК України його зустрічний позов має бути прийнято судом до розгляду разом із первісним, оскільки обидва позови виникають з одних правовідносин і взаємопов`язані між собою. 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення 
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 травня 2024 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини; зустрічну позовну заяву повернуто відповідачу.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд вказав, що спільний розгляд первісного і зустрічного позовів є недоцільним, розгляд зустрічного позову призведе до затягування розгляду первісного позову, який не пов`язаний із зустрічними позовними вимогами. Вимоги не є однорідними, зокрема такими, які нерозривно пов`язані між собою, та від вирішення однієї з них не залежить вирішення іншої. Задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тому вказані позови можливо та доцільно розглядати окремо.
Крім того, зазначено про те, що зустрічні позовні вимоги  ОСОБА_2  зачіпають інтереси Органу опіки та піклування, який зобов`язаний вивчити соціально-побутові умови проживання батьків дитини та зробити певний висновок, натомість представником позивача до позовної заяви не долучено висновку органу опіки та піклування про доцільність проживання дітей з одним із батьків, окрім того ані первісний позов, ані зустрічний не містить обставин спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, що взагалі позбавляє суд встановити наявність чи відсутність предмета спору. 
Апеляційна скарга
       Не погоджуючись з ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 травня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Горбунов Р.В. оскаржив її в апеляційному порядку. Згідно поданої апеляційної скарги просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права пославшись на обов`язковість попереднього врегулювання спору органом опіки та піклування. 
Зазначає, що звернення до суду з зустрічним позовом обґрунтовано припиненням шлюбних відносин та окремим проживанням подружжя один від одного. Місце проживання дитини після розірвання шлюбу залишається не врегульованим. 
Крім того, апелянт вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд не навів норм матеріального або процесуального права, якими передбачено обов`язковість досудового визначення місця проживання дитини органом опіки та піклування. 
Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою суду від 05 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі; встановлено строк для подачі відзиву.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.
05 липня 2024 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 08 серпня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу.
Учасників справи належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с.34-35). 
На підставі розпорядження керівника апарату апеляційного суду від 07 серпня 2024 року № 143 здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, за результатами якого члена колегії з розгляду даної справи суддю Голованя А.М. замінено суддею Дуковським О.Л. 

Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції 
Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явились.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За положеннями ч.5 ст. 268 ЦПК, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що спільний розгляд первісного і зустрічного позовів є недоцільним, розгляд зустрічного позову призведе до затягування вирішення первісного позову, який не пов`язаний із зустрічними позовними вимогами. Вимоги не є однорідними, зокрема такими, які нерозривно пов`язані між собою, та від вирішення однієї з них не залежить вирішення іншої. Задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тому вказані позови можливо та доцільно розглядати окремо. Зазначено також про те, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 передбачають участь Органу опіки та піклування, який зобов`язаний вивчити соціально-побутові умови проживання батьків дитини та зробити певний висновок. Представником позивача до позовної заяви не долучено висновку органу опіки та піклування про доцільність проживання дітей з одним із батьків, що обумовлює необхідність надання такого висноку. Ні первісний позов, ні зустрічний позов не містить обставин спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, відтак позбавляє суд встановити наявність чи відсутність предмета спору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в прийнятті зустрічного позову до сумісного розгляду з первісними вимогами, враховуючи наступне.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine" заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).
Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.
Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.
Згідно ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи. 
Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову. Водночас право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.
Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2, суд враховує, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, такі процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими ЦПК України.
Предметом первісного позову є розірвання шлюбу, натомість предметом зустрічного позову є визначення місця проживання дитини з батьком.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.
Позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами хоч і виникають із сімейних правовідносин, однак не можуть зараховуватися, а задоволення зустрічного позову повністю або частково не виключить можливість задоволення первісного позову.
Спільний розгляд цих позовів є недоцільним, оскільки спричинить затягування розгляду справи та не відповідатиме завданню цивільного судочинства, а саме своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. При цьому, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Враховуючи викладене, доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.
Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Верховний Суд у постанові від 5 січня 2020 року у справі № 200/952/18, провадження № 61-14859св19, вказав, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. 
Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Із аналізу первісного позову про розірвання шлюбу та зустрічного позову про визначення місця проживання дитини вбачається, що хоч правовідносини, які виникли між сторонами і регулюються Сімейним Кодексом України, однак можуть бути розглянуті окремо незалежно одна від іншої, оскільки дані позови не є взаємопов`язані і задоволення зустрічного позову жодним чином не впливає на задоволення первісного позову. При цьому спільний розгляд таких позовних вимог є недоцільним, адже при розгляді позову про визначення місця проживання дитини істотно розширюється предмет доказування та виникає необхідність залучення нових учасників процесу, що призведе до затягування розгляду справи про розірвання шлюбу.
Відтак, висновки суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом є вірними та такими, що відповідають нормам матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено. 
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а  ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 травня 2024 року, без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л.Дуковський
О.Л. Карпенко