ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/35/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/2999/24	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,
секретар Ванда А.М.,
з участю представника заявника – адвоката Бибика В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Бибик Володимиром Анатолійовичем, 
на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 21 червня 2024 року, постановлену суддею Яковенко Н.Л., 
у справі за заявою  ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України; заінтересована особа: Київський відділ державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в:
       07.06.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 11.04.2017 у справі №552/35/16-ц.
       В обґрунтування вимог заяви зазначає, що підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України стала наявність невиконаного ним судового рішення про стягнення на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 593 503,36 грн.
       У межах виконавчого провадження з примусового виконання такого виконавчого документу постановою державного виконавця від 04.10.2016 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження. Також державним виконавцем установлено, що боржник є власником автомобіля Daewoo FSO Lanos TF 698, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також, що за ним зареєстровано право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , дозвіл на примусове проникнення до якого надано ухвалою суду від 04.07.2017.
       Відтак, у нього, як боржника, наявне рухоме і нерухоме майно, і державний виконавець має достатньо повноважень щодо звернення стягнення на таке майно для задоволення потреб кредитора. Тому в даному випадку вважає наявною виключно вину державного виконавця щодо невчинення ним виконавчих дій, а сам боржник ніяких умисних дій ухилення від виконання зобов`язань не вчиняє. 
       Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 21.06.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 11.04.2017 - відмовлено за безпідставністю. 
       Заявник, в інтересах якого діє представник - адвокат Бибик В.А., оскаржив ухвалу районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить таку ухвалу скасувати, а заяву задовольнити, скасувавши тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 11.04.2017 у справі №552/35/16-ц.
       Із підстав раніше викладених у заяві, цитуючи зміст ч.1 ст.382 КК України доводить, що боржник не ухиляється від виконання судового рішення. Натомість, в даному випадку наявна виключна вина державного виконавця щодо не вчинення ним виконавчих дій, передбачених ч.5 ст.48, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».
       Просить врахувати положення ст.313 ЦК України, ст.2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими гарантовано право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання; а також позицію Верховного Суду, сформовану у справі №331/8536/17 від 28.10.2020, за змістом якої тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистості свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України, з метою невиконання цього рішення.
       Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.08.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 09.09.2024.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       У суді апеляційної інстанції представник заявника доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.
       Інші учасники судового, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. 
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявник та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 28.03.2016 (справа №552/35/16-ц) позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 03.06.2008 у розмірі 22 765,47 доларів США, що еквівалентно 593 503,36 грн.
У задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 075,55 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 826,97 грн./а.с.72-74 т.1/
Постановою державного виконавця Київського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 03.10.2016 відкрито виконавче провадження ВП №52412727 з примусового виконання виконавчого листа №552/35/16-ц, виданого 14.07.2016 Київським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 593 503,36 грн./а.с.87 т.1/
Постановою державного виконавця від 04.10.2016 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу./а.с.88 т.1/
Згідно із повідомленням №27831 від 26.10.2016 ОСОБА_1 належить транспортний засіб автомобіль Daewoo FSO Lanos TF 698, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій./а.с.89 т.1/
Постановою державного виконавця від 11.11.2016 ВП №52412727 оголошено розшук майна автомобіля Daewoo FSO Lanos TF 698, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 /а.с.90 т.1/
24.02.2017 та 02.03.2017 державним виконавцем складено Акт про вихід за місцем проживання боржника; установлено, що двері зачинено, вдома нікого не знаходилося./а.с.92, 95 т.1/
24.02.2017 та 02.03.2017 державним виконавцем надіслано боржнику вимоги з`явитися 28.02.2017 на 15-00 год. та 07.03.2017 на 15-00 год. до ВДВС; у разі невиконання таких вимог без поважних причин, згідно ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» його буде притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в 510 грн. в іншому разі при наявності ознак злочину, а саме: умисного невиконання рішення суду чи перешкоджанні в його виконання буде направлено подання до правоохоронних органів для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України./а.с.93,94 т.1/
Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07.04.2017 (справа №552/35/16-ц) задоволено подання державного виконавця.
Дозволено примусове проникнення державного виконавця Київського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області Пєлєвіна О.М. до квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 ./а.с.21-22 т.2/
Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 11.04.2017 (справа №552/35/16-ц) подання державного виконавця задоволено.
Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань по виконавчому листу №552/35/16-ц, виданого 14.07.2016 Київським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 593 503,36 грн../а.с.105 т.1/
Відмовляючи у скасуванні тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою суду від 11.04.2017, районний суд виходив із того, що боржник ухиляється від погашення заборгованості, а тому необхідність у застосуванні до нього обмеження у праві виїзду за межі України не відпала.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
       Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року справа №180рп/2012).
       Згідно із частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
       Згідно із частиною 1 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
       Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина третя статті 441 ЦПК України).
       За правилами, визначеними частиною 5 статті 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
       Аналіз вказаних норм свідчить про те, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку, зокрема, внесення платежів на погашення заборгованості, добросовісне виконання обов`язків боржника, яка визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також прийняття необхідних мір для виконання рішення суду.
       При постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, якими підтверджено, що боржник у добровільному порядку рішення не виконує, тоді як державним виконавцем вживаються заходи щодо виявлення майна, на яке можливо звернути стягнення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. 
       Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до тверджень про протиправну бездіяльність державного виконавця при здійсненні примусового виконання судового рішення. Однак, у порядку, визначеному Розділом VII ЦПК України така бездіяльність державного виконавця в судовому порядку не встановлена. 
       Крім того, посилаючись на бездіяльність державного виконавця щодо реалізації арештованого майна, а саме, 1/6 частки квартири та автомобіля, заявник замовчує той факт, що за даними виконавчого провадження транспортний засіб знаходиться у розшуку, тоді як він сам упродовж майже 8 років примусового виконання судового рішення не вчинив жодних дій задля реалізації належного йому майна та погашення заборгованості у добровільному порядку.
       Будь-яких доказів, що за час, який минув з дня постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, останнім здійснені належні дії для виконання рішення суду та змінились обставини, за існування яких покладено на боржника зазначене обмеження, заявником не надано. Відтак, не підтверджено існування виключних обставин, за яких доцільним є скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за кордон, а тому підстави для скасування тимчасового обмеження відсутні.
       Доводи апеляційної скарги про те, що тимчасове обмеження виїзду боржника за межі України порушує його права на вільне пересування, колегія суддів відхиляє, оскільки застосоване обмеження відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v.Bulgaria» від 26.11.2009), а саме: ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та перебуває у справедливому балансі між правами боржника та публічним інтересом.
       Зокрема, у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду з прав людини від 13.11.2003 за справою (Napijalo v. Croatia), скарга №66485/01, §§ 78-82).
       Наведена заявником позиція Верховного Суду у справі у справі №331/8536/17 від 28.10.2020, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки сформована за відмінних фактичних обставин, де вжиті заходи обмеження застосовано до особи, яка на теперішній час не є керівником боржника-юридичної особи; тому Верховний Суд дійшов висновку, що такий обмежувальний захід підлягає скасуванню, оскільки за встановлених обставин обмеження права особи залишати країну не може уважатися виправданим.
       Інших доводів на спростовання висновків районного суду, апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як законну та обґрунтовану. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Бибик Володимиром Анатолійовичем, - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 21 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24.09.2024.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 Ю.В. Дряниця

                                                                               О.В. Чумак