ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року	Львів	Справа № 140/26459/23 пров. № А/857/3308/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року (суддя - Лозовський О.А., час ухвалення - 14:54 год., місце ухвалення - м. Луцьк, дата складання повного тексту - 28.12.2023), 
в адміністративній справі №140/26459/23 за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної ради, 
про визнання протиправним та скасування рішення, 

                                                             встановив:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Волинської обласної ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 8.3 рішення Волинської обласної ради від 11.06.2004 №11/20 "Про управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області". 
Відповідач позовних вимог не визнав, подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 в задоволенні позову відмовлено повністю. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим,  незаконним, судом неправильно застосовано норми матеріального права та не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції не застосовано пункт 20 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в якій зазначено, що виключно на пленарних засіданнях ради вирішуються такі питання: вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру». Судом невірно застосовано пункт 18 частини 6 статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вважає скаржник, що суд дійшов невірного висновку, що Волинська обласна рада, приймаючи пункт 8.3. в рішенні від 11 червня 2004 року №11/20 «Про управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області», не вийшла за межі наданих повноважень та не порушила принцип верховенства закону. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 19.12.2023 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. 
Відповідач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення суду у повному обсязі відповідає чинному законодавству, прийняте з дотриманням та у повній відповідності нормами матеріального і процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 
Пунктом 8.3 рішення Волинської обласної ради від 11.06.2004 №11/20 "Про управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області" обласна рада доручила голові обласної ради в період між сесіями обласної ради за погодженням з профільною комісією обласної ради призначати і звільняти розпорядженням керівників об`єктів спільної власності територіальних громад (а.с. 155, 182). 
Вважаючи протиправним вказаний пункт цього нормативно-правового акту, позивач звернувся із даним позовом до адміністративного суду. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції правильно врахував наступне правове регулювання. 
Статтею 7 Конституції України визначено, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. 
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280/97-ВР). 
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону №280/97-ВР, місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. 
Згідно із статтею 10 Закону №280/97-ВР, обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. 
Статтею 17 Закону №280/97-ВР передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, які перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. 
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 43 Закону №280/97-ВР (в редакції на час розглядуваних правовідносин), виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників. 
Згідно із частиною 2 статті 43 Закону №280/97-ВР, районні і обласні ради можуть розглядати і вирішувати на пленарних засіданнях й інші питання, віднесені до їх відання цим та іншими законами. 
Частинами 1 та 10 статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. 
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обласна рада у спірний період була наділена повноваженнями на звільнення та призначення керівників об`єктів спільної власності територіальних громад, а також на розгляд і вирішення на її пленарному засіданні інших питань, що віднесені до її відання, в тому числі і передоручення певних повноважень голові ради в міжсесійний період. 
У розглядуваній справі суд встановив, що саме на пленарному засіданні обласної ради Волинською обласною радою прийнято 11.06.2004 рішення №11/20, яким визначено окремі питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області та надано окремі доручення голові обласної ради, в тому числі щодо призначення та звільнення керівників об`єктів спільної власності в міжсесійний період, зокрема, п.8.3 вирішено доручити голові обласної ради в період між сесіями обласної ради за погодженням з профільною комісією обласної ради призначати і звільняти розпорядженням керівників об`єктів спільної власності територіальних громад. 
Голова районної, обласної,  районної у місті ради обирається відповідною радою з числа її депутатів у межах строку повноважень ради таємним голосуванням. У своїй діяльності голова ради є підзвітним  раді (ч.ч. 1, 4 ст.55 Закону №280/97-ВР). 
Відповідно до пункту 15 частини 6 статті 55 Закону №280/97-ВР, голова районної, обласної, районної у місті ради представляє раду у відносинах з державними органами,  іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, трудовими   колективами,   адміністрацією   підприємств,  установ,  організацій  і  громадянами,  а  також у зовнішніх відносинах відповідно до законодавства. 
Пунктом 18 частини 6 статті 55 Закону №280/97-ВР визначено, що голова районної, обласної, районної у місті ради вирішує інші питання, доручені йому радою. 
Відсутня суперечність правових норм цього Закону, про що зазначає позивач, в частині питання управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, призначення і звільнення їх керівників, так і виконання головою обласної ради доручень ради. 
При цьому, спірним рішенням визначено повноваження голові ради щодо призначення та звільнення керівників здійснювати саме в міжсесійний період. Тобто таке доручення обмежено самою ж радою визначеним періодом - між сесіями ради. Додатковою умовою для призначення та звільнення керівників є погодження відповідної постійної профільної комісії обласної ради. 
Надання спірним рішенням обласною радою голові обласної ради доручення щодо призначення та звільнення керівників в міжсесійний період є дотриманням принципу безперервності влади, оскільки саме на міжсесійний період може припадати закінчення терміну дії контрактів з керівниками, а також необхідність призначення керівника, визнаного переможцем конкурсу, у встановлений галузевим законодавством строк. 
Крім цього слід зазначити, що пункт 18 частини 6 статті 55 Закону №280/97-ВР передбачає вирішення головою ради будь-яких питань, доручених йому радою, оскільки не містить жодних винятків чи обмежень, що б стосувались сфери повноважень чи переліку можливих питань, які доручені радою голові, в тому числі щодо призначення чи звільнення керівників. 
За наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Волинська обласна рада, приймаючи оскаржуваний пункт 8.3. рішення від 11.06.2004 №11/20, діяла в спосіб та в межах повноважень, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". 
Апеляційним судом також витребувано і досліджено в судовому засіданні Протокол 11-ї сесії Волинської обласної ради 4-го скликання від 11.06.2004 року, із змісту якого видно, що рішення №11/20, яке містить спірний пункт 8.3., прийнято шляхом голосування (а.с. 167-183). 
При цьому, колегія суддів враховує, що позовні вимоги не обґрунтовані порушенням процедури (процесу) прийняття пункту 8.3. рішення Волинської обласної ради від 11.06.2004 №11/20. 
Таким чином, підстави для скасування спірного пункту вказаного рішення ради відсутні, що вказує на необґрунтованість позовних вимог, які задоволенню не підлягають. Вказаний висновок суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовується. 
Статтею 264 КАС України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування. 
Так, відповідно до частин 2, 3 цієї статті, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності. 
Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині (ч.9 ст.264 КАС України). 
Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду (ч.2 ст.265 КАС України). 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд                                                                                                             
                                                                
                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року в адміністративній справі №140/26459/23 за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 04.07.2024 року