П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  в/560/10020/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Салюк П.І.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
29 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення по справі №560/10020/21, в якій просив:
- скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі №560/10020/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області;
- ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.
Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 01.05.2024 у задоволенні заяви  про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовив, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 560/10020/21 - залишив в силі.    
Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати судове рішення  та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що Перший сенат Конституційного Суду України 03 квітня 2024 року по справі № 3-18/2023 (39/23, 95/23) ухвалив рішення за конституційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 розділу І Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" від 29 червня 2021 року №1584-ІХ, частини третьої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що є істотною підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії А від 26.04.2019.
З 06.11.2002 позивач отримував пенсію як особа з інвалідністю III групи, а з 21.07.2010 як особа з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до ст. 54 Закону №796-ХІІ.
14.07.2021 позивач подав заяву щодо перерахунку розміру пенсії позивача відповідно до статті 54 Закону №796-XII за період з 01.01.2015.
Відповідь на вказану заяву відповідач надав листом від 29.07.2021, у якому повідомив, що на виконання рішення КСУ від 07.04.2021 №1-р(II)/2021 прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" №1584-ІХ від 29.06.2021, (чинний з 01.07.2021), яким частину 3 статті 54 Закону №796-ХІІ викладено в такій редакції: "В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для І групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для ІІІ групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень". Повідомлено, що з 01.07.2021 пенсія не підлягала перерахунку згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" оскільки її розмір (12191,99 грн.) більший, ніж мінімальна пенсійна виплата для інвалідів 2 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивач вважаючи вказану відмову протиправною, звернувся до суду та просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29 липня 2021 року №6634-5813/С-03/8-2200/21 "Про відмову ОСОБА_1 у перерахунку і виплаті пенсії відповідно статей 50 і 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (Закон №796-ХІІ) з 01 січня 2015 року з врахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести перерахунок і виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно статей 50 і 54 Закону №796-ХІІ, з 01 січня 2015 року в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком з врахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в подальшому проводити виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно статей 50 і 54 Закону №796-ХІІ, в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком;
- стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500000 гривень.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 від 05.08.2021 залишено без задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, положеннями частини 1 статті 361 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.
За приписами пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Отже, для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС необхідне одночасне існування двох обставин:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи;
2) судове рішення, яке просить переглянути заявник, повинно було підлягати виконанню, тобто таке рішення ще не виконано.
Отже, положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.
Колегія суддів враховує, що питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку із встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, вже було предметом розгляду Верховного Суду.
Зокрема, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала зазначене питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. Так, у постанові від 19 лютого 2021 року у справі №808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цьому зв`язку висловила позицію, згідно із якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися “не виконаним” у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави. У цій постанові також значиться, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню.
Аналогічна позиція щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підтримана об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалах від 21 грудня 2022 року в справі №140/2217/19 та від 22 грудня 2022 року в справі №805/1312/16-а.
Такий же підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяв про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13 квітня 2023 року), у справі №200/5229/20-а (ухвала від 27 квітня 2023 року) та у справі №420/1255/21 (ухвала від 03 травня 2023 року).
Схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18 листопада 2020 року в справі №4819/49/19. З уваги на текстуальний виклад пункту 1 частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (в якому немає застереження “якщо рішення суду ще не виконане”) – на підставі якого у справі №4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами – в цій постанові акцентується на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.
Як вірно зазначає суд першої інстанції рішенням у даній справі, про перегляд, якого за виключними обставинами з відповідною заявою звернувся позивач, у задоволенні позову відмовлено, а тому відповідно до правової Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові 19.02.2021 у справі №808/1628/18, вказане судове рішення не може вважатись невиконаним в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки таке судове рішення набрало законної сили та не передбачає примусового виконання.
Також встановлено, що Перший сенат Конституційного Суду України 03 квітня 2024 року по справі № 3-18/2023 (39/23, 95/23) ухвалив рішення за конституційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 яким визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 3 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами.
Конституційний Суд України за результатом аналізу статей 3, 16, 50 Конституції України, Рішення від 7 квітня 2021 року №1-р (II /2021констатує, що Верховна Рада України Законом №1584 повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у частині 3 статті 54 Закону №796 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом №796 у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 6 червня 1996 року №230/96-ВР.
Тому, "повторно запровадивши правове регулювання з тим самим недоліком, Верховна Рада України порушила вимогу частини 2 статті 8 Основного Закону України, за якою закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй" (абзац четвертий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2018 року №13-р/2018).
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що частиною 3 статті 54 Закону №796 в чергове порушено належний рівень соціального захисту та обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає частині 11 статті 3, частині 2 статті 8, статті 16, частині 3 статті 22, частині 1 статті 46, частині 1 статті 50 Конституції України.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини рішення на яке посилається позивач, як на підставу задоволення заяви, яка розглядається, частина 3 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022 зі змінами.
Тобто, прийняття Конституційним Судом України Рішення від 03 квітня 2024 року по справі №3-18/2023 (39/23, 95/23) не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже спірні правовідносини виникли до втрати чинності відповідною нормою.
Такий підхід до застосування наслідків визнання правового акту чи його частини неконституційним при розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами також був застосований Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові 19.02.2021 у справі №808/1628/18, що враховується судом в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, воєнний стан запроваджений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022 діє по даний час та не скасований.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у зв`язку з виключними обставинами, а тому залишив судове рішення в силі.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.