ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/330/22  Номер провадження 22-ц/814/1595/24	Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С.О.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Чумак О.В.,
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,
за участю секретаря Галушко А.О.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2023 року, ухвалене суддею Мальцевим С.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №3 Головного управління національної поліції  в Харківській області, треті особи: Головне управління національної поліції в Харківській області, Національна поліція України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями співробітників поліції,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №3 Головного управління національної поліції  в Харківській області, треті особи: Головне управління національної поліції в Харківській області, Національна поліція України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями співробітників поліції.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що  21 грудня 2021 року сталася подія у приміщенні ТЦ «Метро № 32» (смт Мала Данилівка Харківської області), де було викликано працівників поліції та в результаті на позивача  ОСОБА_1 складено постанову серії ГАБ № 501487 від 21 грудня 2021 року про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП. Позивач зазначає що вказаними діями співробітників поліції він зазнав приниження честі та гідності під час виконання ними службових обов`язків, тому просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 80 000 грн. Моральні страждання зазначає, що отримав у виді душевних страждань та переживань, образ та приниження його честі та гідності. 
Просив стягнути з Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №3 Головного управління національної поліції  в Харківській області на його користь моральну шкоду завдану діями співробітників поліції у розмірі 80 000 грн.
Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16 березня 2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Дергачівського районного суду Харківської Полтавської області. 
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 09 березня 2023 року прийнято до свого провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління національної поліції в Харківській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Національна поліція України про відшкодування моральної шкоди завданої діями співробітників поліції та призначено до розгляду.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління національної поліції в Харківській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Національна поліція України про відшкодування моральної шкоди завданої діями співробітників поліції, відмовлено повністю за недоведеністю.

З рішенням суду не погодився  ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неврахування норм міжнародного права та дійсних обставин справи.
Зазначає, що працівники ТЦ № 32 МЕТРО відмовили йому в обслуговувані та продажу товарів та викликали поліцію. Співробітники поліції поводили себе відносно нього не ввічливо, ображали його своїми висловами. Поведінку поліцейських він зафіксував на камеру свого телефону. Працівники поліції не надали службових посвідчень, всю інформацію яку він надав про порушення працівниками поліції законів та Конституції України вони ігнорували. Вплинути на працівників ТЦ № 32 МЕТРО вони відмовилися. 
Працівники поліції вчиняли образи та погрози на його адресу. Їх слова: «Вы состоите на наркоучете или в психушке?», «Встречал людей из вашей секты, которые также говорят о масках и полиции», «Если бы не форма - вместо разговора...» змусили звернутися зі скаргою до правоохоронних органів однак вмотивованої відповіді він не отримав.
На нього було складено постанову серії ГАБ № 501487 по справі про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 44-3 КУпАП. Однак він з нею не погодився і оскаржив її до суд.
Вважає, що працівники поліції неналежно виконували свої обов`язки, не припинили порушення його прав працівниками ТЦ МЕТРО, а образи на його адресу призвели до глибоких моральних страждань та переживань, принижують його честь та гідність.

У відзивах на апеляційну скаргу Головне управління національної поліції в Харківській області, Відділ поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління національної поліції в Харківській області, Національна поліція України посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач та відповідач будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явилися.
У матеріалах справи, в тому числі апеляційній скарзі, вказана адреса позивача: АДРЕСА_1 .
Упродовж перебування справи на розгляді у Полтавському апеляційному суді позивач отримував кореспонденцію за вказаною адресою.
Поштові конверти з судовою повісткою на 30 липня 2024 року, направлений на вказану адресу повернутий до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. 
При цьому позивач не повідомив суду про зміну свого місця прожовування та не зазначив нову адресу для листування.
Згідно з частинами 2-5 статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, а також у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, від 08 квітня 2024 року № № 757/36351/17-ц та інших.
За вказаних обставин, зважаючи що 04 червня 2024 року на поштовому конверті поставлена відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою», суд приходить до висновку, що позивач повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Національної поліції України, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що постановою серії ГАБ № 501487 від 21 грудня 2021 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.44-3КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн.
Згідно вказаної постанови ОСОБА_2 21 грудня 2021 року о 12 год 10 хв. знаходився у смт Мала Данилівка, вул. Кільцевий шлях, буд. 8, ТЦ «МЕТРО» у громадському місці без захисної медичної маски, що захищає органи дихання, чим порушив вимоги постанови КМУ №1236 п.п. 1 п.2.2 від 09 грудня 2020 року, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст.44-3 КУпАП.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2022 року у справі № 619/185/22 про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 501487 від 21 грудня 2021 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі   № 920/715/17 вказала, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частина 1 та 2 статі 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів звертає увагу, що постановою серії ГАБ № 501487 від 21 грудня 2021 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 44-3КУпАП. Дана постанова була оскаржена у встановленому законом порядку, однак за результатами розгляду у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
У свою чергу позивачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів на підтвердження обставин зазначених у позовній заяві, тоді як рішення суду не може гуртуватися на припущеннях. 
Посилання ОСОБА_2 на те, що працівники поліції не вжили заходів для поновлення його порушених працівниками ТЦ «Метро» прав, та не пред`явили посвідчення спростовуються рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2022 року у справі № 619/185/22 в якому зазначено, що факт перебування  ОСОБА_2 у громадському місці, а саме, у ТЦ «МЕТРО», під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, підтверджено також наданим відповідачем відеозаписом з боді камери поліцейського, з якого вбачається, що співробітники поліції, які здійснювали виїзд за викликом до ТЦ «МЕТРО» одразу представились та надали свої службові посвідчення, а також рапортом про отримання заяви та письмовими поясненнями свідка, наданими співробітникам поліції 21 грудня 2021 року. Дане рішення є чинним.
Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо вчинення працівниками поліції образ та погроз на його адресу. Так ОСОБА_2 зазначив, що ним на телефон зафіксовано грубе спілкування працівників поліції, однак дане відео не було надано суду для дослідження.
Крім того, позивачем не надано доказів його звернення до правоохоронних органів зі скаргою на дії поліцейських.
Аналізуючи позовну заяву та апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 не зазначено в чому саме полягає моральна шкода, яких моральних страждань він зазнав, та як саме порушено його честь та гідність.
У свою чергу саме по собі посилання на норми національного та міжнародного законодавства, без надання доказів на підтвердження позовних вимог, не може свідчити про заподіяння позивачу моральної шкоди. 

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2023 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02 серпня 2024 року

Головуючий                         О.В. Чумак 

Судді                         Ю.В. Дряниця

                                                                       Л.І. Пилипчук