ПОСТАНОВА                                           
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                    
 
14 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 359/3911/22
провадження № 61-10859св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 
24 листопада 2022 року у складі судді Яковлєвої Л. В. та постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у складі колегії суддів: 
Олійника В. І., Кулікової С. В., Сушко Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі -  ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2») про скасування наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку.
 
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 05 лютого 2015 року працює 
в авіакомпанії ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» на посаді інженера бортового апаратури льотного контролю з льотних перевірок РТЗ. 
 
Наказом ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 30 березня 2022 року № 139 призупинено дію трудового договору, укладеного з позивачем, із збереженням за ним місця роботи і посади починаючи з 01 квітня 2022 року до скасування воєнного стану на території України. 
 
15 квітня 2022 року ОСОБА_1 уклав контракт добровольця територіальної оборони, на підставі якого набув статус члена добровольчого формування № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3. Незважаючи на це ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» не поновило дію трудового договору з позивачем та не розпочало виплату йому середньої заробітної плати за місцем роботи.
 
ОСОБА_1 просив скасувати наказ ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 30 березня 
2022 року № 139 в частині, що стосується позивача, поновити дію трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 , з 15 квітня 2022 року, а також стягнути з ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» на його користь заборгованість з виплати середньої заробітної плати за період з 15 квітня 2022 року до дня ухвалення рішення суду.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 
24 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 30 березня 2022 року № 139 узгоджується 
з частиною першою статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою передбачено поновлення дії трудового договору виключно у зв`язку з припиненням воєнного стану на території України. Укладення контракту добровольця територіальної оборони не визначено чинним трудовим законодавством, зокрема, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», як підстава для поновлення дії трудового договору.
 
У зв`язку з тим що 30 березня 2022 року було зупинено дію трудового договору з позивачем, починаючи з 01 квітня 2022 року у нього був відсутній робочий час та відповідне його табелювання, що свідчить про те, що гарантія, передбачена частиною першою статті 119 КЗпП України, не поширювалася на ОСОБА_1 .
 
Постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 
24 листопада 2022 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року і передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що призупинення трудового договору та укладення контракту добровольця відбулось під час дії особливого періоду, тому відповідно до статті 119 КЗпП України місце роботи та інші гарантії позивача підлягають збереженню. Заявник указує, що підставою для поновлення дії трудового договору може слугувати також і укладення контракту добровольця територіальної оборони.
 
Аргументи інших учасників справи
 
16 серпня 2023 року ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» подало до Верховного Суду відзив, 
у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Бориспільського міськрайонного суду Київської області.
 
21 серпня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи 
 
ОСОБА_1 працює в авіакомпанії ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» на посаді інженера бортового апаратури льотного контролю з льотних перевірок РТЗ.
 
Наказом ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 30 березня 2022 року № 139 призупинено дію трудового договору, укладеного із ОСОБА_1 , зі збереженням за ним місця роботи і посади починаючи з 01 квітня 2022 року до скасування воєнного стану. Цим самим наказом передбачено, що на час зупинення дії трудового договору позивачу не буде нараховуватись та виплачуватись заробітна плата.
 
15 квітня 2022 року ОСОБА_1 уклав контракт добровольця територіальної оборони, на підставі якого він набув статус члена добровольчого формування № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією посвідчення добровольця територіальної оборони серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 .
 
Пунктом 3 контракту встановлено, що на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії статті 119 КЗпП України.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси
у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон
або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
 
Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
 
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
 
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
 
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 
24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє дотепер.
 
Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.
 
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або 
в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини 
і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
 
15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначено особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, 
а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, 
у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
 
У частині першій та другій статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (тут і далі в редакції на час винесення оспорюваного наказу від 30 березня 2022 року) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини 
і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.
 
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
 
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин 
в умовах воєнного стану».
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин 
в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою 
і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.
 
Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.
 
Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.
 
Про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.
 
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.
 
Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості 
у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.
 
Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин 
є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.
 
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 червня 
2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292св23).
 
Верховний Суд у постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 523/11673/22 (провадження № 61-5654св23), розглядаючи спір про звільнення 22 серпня 2022 року з посади сестри-господині в школі/таборі в м. Одесі на підставі пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП України, дійшов висновку, що «існування воєнного стану автоматично не означає знищення (відсутність) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій. При цьому суд зауважує, що пункт 6 частини першої статті 41 КЗпП України не містить умов за яким трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця у зв`язку із нерентабельністю внаслідок того, що установа фактично не працює чи неможливістю роботодавця організувати безпеку працівникам тощо. Згідно 
з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», в редакції чинній на час звільнення позивачки з роботи, 
м. Одеса до переліку таких територій включена не була. Оскільки 
ДП Українського дитячого центру «Молода гвардія» розташоване на території, де не проводяться бойові дії, неможливість забезпечити позивачку роботою, визначену трудовим договором не пов`язана із відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, а саме по собі існування воєнного стану 
в країні та обставини, пов`язанні з тим, що фактично дитячій табір не працює, не є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за пунктом шостим частини першої статті 41 КЗпП України».
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів 
є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, на вищевказане уваги не звернув, не встановив обставин неможливості/можливості надання відповідачем ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу - її виконувати/невикнувати, 
у зв?язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову про скасування наказу та поновлення дії трудового договору, оскільки суд насамперед має з`ясувати, а відповідач довести неможливість надання та виконання роботи.
 
Суд касаційної інстанції немає процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
За наведених обставин колегія судів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови Київського апеляційного суду від 30 травня 
2023 року в частині вимог ОСОБА_1 про скасування наказу та поновлення дії трудового договору з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку є похідними від вимог про скасування наказу та поновлення дії трудового договору, оскаржувана постанова апеляційного суду в цій частині також підлягає скасуванню 
з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову Київського апеляційного суду від 
30 травня 2023 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З огляду на те що Верховний Суд задовільняє касаційну скаргу частково та скасовує судове рішення апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд, розподіл судових витрат, понесених заявником, відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється, оскільки постанова про направлення справи на новий розгляд не є остаточним вирішенням спору по суті.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
 
Головуючий	М. Є. Червинська      	
Судді: 	А. Ю. Зайцев      	
 	Є. В. Коротенко      	
 	В. М. Коротун      	
 	М. Ю. Тітов