П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  420/1645/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бжассо Н.В.   
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
01 липня 2024 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Залімського І. Г.  Сушка О.О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу П`ятого апеляційного адміністративного суду на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в Одеський окружний адміністративний суд з позовом до П`ятого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 21.12.2023 року її звільнено з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду у відставку. 26.12.2023 року позивачка отримала довідки про суддівську винагороду, з яких встановила, що у період з 01.01.2021 року по 21.12.2023 року П?ятий апеляційний адміністративний суд невірно нараховував та виплачував їй суддівську винагороду, оскільки застосовував розмір прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн., що не відповідає вимогам ст.135 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», а саме: з використанням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначений Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік станом на 1 січня 2021 року - 2270,00 грн., Законом України Про державний бюджет України на 2022 рік станом на 1 січня 2022 року - 2481,00 грн. та Законом України Про державний бюджет України на 2023 рік станом на 1 січня 2023 року - 2684,00 грн. Аналогічно відповідачем неправильно та невірно розраховано вихідну допомогу та компенсацію за невикористані дні відпустки.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року адміністративний позов задоволено.

3.1. Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення у повному обсязі П`ятого апеляційного адміністративного суду бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 з 01 січня 2021 року по 21 грудня 2023 року, вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою та компенсації за 3 дні невикористаної відпустки, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2270 грн. (з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року), 2481 грн. (з01.01.2022 року по 31.12.2022 року), 2684 грн. (з 01.01.2023 року по 21.12.2023 року);

3.2. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити П`ятий апеляційний адміністративний суд у повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено:

на 1 січня 2021 року за період роботи з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 2 270 грн., відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», із застосуванням регіонального коефіціенту 1,25, доплата за вислугу років 60 %, доплата за науковий ступень 15%, з врахуванням виплачених сум та утримань;

на 01 січня 2022 року за період роботи з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 2 481 грн., відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», із застосуванням регіонального коефіціенту 1,25, доплата за вислугу років 60 %, доплата за науковий ступень 15%, з врахуванням виплачених сум та утримань;

на 01 січня 2023 року за період роботи з 01.01.2023 року по 21.12.2023 року - 2 684 грн., відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,25, доплата за вислугу років 60 %, доплата за науковий ступень 15%, з врахуванням виплачених сум та утримань;

3.3. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити П`ятий апеляційний адміністративний суд повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою та компенсації за дні невикористаної відпустки, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2023 року - 2 684 грн. відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», із застосуванням регіонального коефіціенту 1,25, доплата за вислугу років 60 %, доплата за науковий ступень 15%, з врахуванням виплачених сум та утримань.

3.4. Визнано протиправними дії П`ятого апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 21 грудня 2023 року, вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою та компенсації за 3 дні невикористаної відпустки, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 102 грн.

3.5. Зобов`язано П`ятий апеляційний адміністративний суд нарахувати та виплатити судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену частину суддівської винагороди на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,25, доплати за вислугу років 60 %, доплати за науковий ступень 15%, з врахуванням виплачених сум та утримань, а саме:

з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 2 270 грн., відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»;

з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 2 481 грн., відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»;

з 01.01.2023 року по 21.12.2023 року - 2 684 грн., відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»;

3.6. Зобов`язано П`ятий апеляційний адміністративний суд нарахувати та виплатити судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 3 суддівських винагород за останньою посадою та компенсацію за 3 дні невикористаної відпустки на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року, 2 684 грн., відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», із застосуванням регіонального коефіціенту 1,25, доплати за вислугу років 60 %, доплати за науковий ступінь 15%, з врахуванням виплачених сум та утримань.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, П`ятий апеляційний адміністративний суд подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

5. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка станом на 1 січня відповідного року складає 2102,00 грн.  

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21.12.2023 року № 1378/0/15-23, ОСОБА_1 звільнено з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

7. Згідно з наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2023 року № 72-ос/c, ОСОБА_1 відраховано зі штату П`ятого апеляційного адміністративного суду 21.12.2023 року. Передбачено виплатити ОСОБА_1 кошти за 3 робочих дні невикористаної відпустки та вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород судді П`ятого апеляційного адміністративного суду.

8. Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок № 370, № 371, № 369, виданих 26.12.2023 року П?ятим апеляційним адміністративним судом, у період з 01.01.2021 по 26.12.2023 позивачу нараховувалась суддівська винагорода, з урахуванням посадового окладу 131375,00 грн., обчислена з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102,00 грн.

9. Вважаючи такі дії відповідачів протиправними та такими, що порушують її права, позивач звернення до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

11. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

12. Відповідно до ст. 4 Закону № 1402-VIII, судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

13. Частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

14. Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.

15. Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 130 Конституції України. Відповідно до частини 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

16. Отже, з огляду на приписи ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої можуть визначатись виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

17. Пунктом 2 ч. 3 статті 135 Закону передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

18. Відтак, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

19. Відповідно до статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

20. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 № 1082-IX (далі по тексту - Закон України № 1082-IX) встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; у той же час працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2 грудня 2021 № 1928-IX (далі по тексту - Закон України № 1928-IX) встановлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема працездатних осіб з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні, тоді як для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 3 листопада 2022 № 2710-IX (далі по тексту - Закон України № 2710-IX) з 1 січня 2023 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць - у розмірі 2589 гривень, для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема працездатних осіб 2684 гривні, тоді як для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.

21. З вищенаведеної норми слідує, що розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у 2021, 2022 та 2023 роках був зафіксований на рівні 2102 грн і не змінювався.

22. Таким чином, законами України № 1082-IX, № 1928-IX, № 2710-IX фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена ч. 2 статті 130 Конституції України і ч. 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

23. Зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також до Закону України "Про прожитковий мінімум" щодо визначення прожиткового мінімуму не вносились, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, не було.

24. Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) звернув увагу на те, що закони про державний бюджет не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

25. Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братись лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 01 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватись або змінюватись без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправомірно використовував в якості розрахункової величини для обчислення суддівської винагороди величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом про судоустрій.

26. Крім цього, Верховний Суд у постановах від 27.07.2023 у справі № 240/3795/22, від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22 зазначив, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 (2270,00 грн), на 01.01.2022 (2481,00 грн), на 01.01.2023 (2684,00 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі Законів України №1082-IX, №1928-IX, № 2710-IX, є неправомірною.

27. Отже, П`ятий апеляційний адміністративний суд, застосовуючи при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення прожитковий мінімум в сумі 2102,00 грн, діяв в порушення вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

28. Відповідно невірно позивачці нараховано та виплачено вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні з посади судді апеляційного суду.

29. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

30. Відповідно до статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

31. В силу частини першої та другої статті 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

32. ДСА України є головним розпорядником бюджетних коштів.

33. Пунктами 2 та 4 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

34. Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

35. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №141/0/15-19, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

36. Державна судова адміністрація України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів (пункт 2 Положення).

37. Пунктом 3 Положення передбачено, що територіальні управління Державної судової адміністрації України є територіальними органами Державної судової адміністрації України.

38. Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зіставленні з положеннями частин першою, другою та п`ятою статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

38. Тобто, П`ятий апеляційний адміністративний суд здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затверджувала у його кошторисах на відповідний рік.

39. Таким чином, невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана з бездіяльністю ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів, крім Верховного Суду (стаття 148 Закону №1402-VIII).

40. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог до Державної судової адміністрації України.

41. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у постановах від 13.07.2023 у справі №280/1233/22, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22 та від 15.08.2023 у справі №120/19262/21-а.

42. Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

43. Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

44. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

45. За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

46. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

47. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

48. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

49. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

50. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

51. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу П`ятого апеляційного адміністративного суду слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу П`ятого апеляційного адміністративного суду залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

          
Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Сушко О.О.