ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" липня 2024 р.           Справа№ 910/6764/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Скрипки  І.М. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант"
на рішення           Господарського суду міста Києва
від                      01.08.2023 
у справі           № 910/6764/23 (суддя Дмитро Баранов)
за позовом           Приватного акціонерного товариства          "Страхова компанія     "Вусо"
до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант"
про               стягнення 14     886, 64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство  "Страхова компанія  "Вусо" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія      "Альфа-гарант" про стягнення страхового відшкодування в сумі 14   886, 64 грн. за страховим полісом ЕР 207380702.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватного акціонерного товариства    "Страхова компанія     "Вусо" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №18235058-02-10-01  від 18.10.2021 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Ravon R4r», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого  відповідно до положень   статті 27 Закону України «Про страхування»   та   статті 993 Цивільного кодексу України   позивачем отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Позивач зазначає, що відповідальність водія транспортного засобу «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, застрахована у відповідача на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 2073807052, а тому позивач вважає, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6734/23   позовні вимоги задоволено. На підставі рішення суду з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія     "Альфа-гарант" підлягає стягненню  на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" страхове відшкодування в сумі    14     886, 64 грн. судовий збір в сумі  2     684, 00 грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту у зв`язку із настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, перейшло право вимоги до відповідача.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до відповідача  з заявою на виплату страхового відшкодування № 1351 від 27.05.2022, однак відповідачем шкода не була відшкодована.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що обов`язок щодо відшкодування збитку завданого внаслідок ДТП покладається на відповідача відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки позивачем було здійснено виплату на користь потерпілої особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким  у задоволенні позову відмовити повністю.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального  права. 
Апелянт зазначає, що позивач пропустив строк для звернення за страховим відшкодуванням,  встановлений   п.п. 37.1.4 п. 37.1 cт. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для відмови у позові. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем  не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.10.2021 між   Приватним акціонерним товариством      "Страхова компанія "Вусо"   ( страховик) та ОСОБА_1 ( страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 18235058-02-10-01, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля RAVON R4, д.р.н. НОМЕР_1 . Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника (п. 4 договору страхування). Кошторис збитків складається на момент настання страхового випадку на підставі рахунку СТО, обраної страховиком (п. 5.2. та договору страхування).
30.01.2022   в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля RAVON R4, д.р.н. НОМЕР_1 та автомобіля Skoda Oktavia А5, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 21.02.2022 у справі      №      756/2180/22      особою, винною у скоєнні ДТП, визнано ОСОБА_2 , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого   ст. 124 КУпАП.
Відповідно до рахунку на оплату № 195 від 03.02.2022, складеного ТОВ "ТСМ Інтер-Авто", вартість відновлювального ремонту автомобіля RAVON R4, д.р.н. НОМЕР_1 складає  17 486, 64 грн.
Згідно умов договору страхування ПрАТ "СК   "Вусо" сплатило на рахунок СТО суму страхового відшкодування в розмірі 17 486, 64 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем,      у відповідності до   ст. 25 ЗУ "Про страхування"   на підставі заяви страхувальника, що підтверджується страховим актом № 2221266-1 від 08.02.2022, та платіжним дорученням № 5673 від 08.02.2022.
Відповідно до інформації, отриманої із ЄЦБД МТСБУ стало відомо, що цивільна відповідальність особи, винної в скоєнні ДТП на момент настання страхової події була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія      "Альфа-гарант" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 207380702 (далі - поліс), за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000, 00 грн., франшиза - 2 600,00 грн.                              
З метою досудового врегулювання ПрАТ "СК   "Вусо" направило на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування № 1351 від 27.05.2022 з вимогою про відшкодування суми понесених збитків, втім, відповідачем шкода не була відшкодована.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 14886,64 грн. відповідно до встановлених полісом № ЕР/20738072 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5      статті 269 Господарського процесуального кодексу України      суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції      в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з огляду на таке.
Згідно з положеннями      статті 11 Цивільного кодексу України      цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1   ст. 1166 ЦК України   майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно п. 1 ч. 1   ст. 1188 ЦК України   шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2   ст. 1187 ЦК України   шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 22.1   ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"   передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно   ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"   у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з      урахуванням      зносу,      розрахованого      у      порядку,      встановленому законодавством,      включаючи      витрати      на      усунення      пошкоджень,зроблених       навмисно       з       метою      порятунку      потерпілих      внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця      дорожньо-транспортної      пригоди      до      місця      проживання      того власника      чи      законного      користувача      транспортного      засобу, який керував транспортним засобом у      момент      дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний      засіб      необхідно,      з      поважних      причин, помістити на стоянку,      до      розміру      шкоди      додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі, ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.
У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом)      ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.
За змістом статей      512,      514 Цивільного кодексу України            кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 27 Закону України «Про страхування»   та   статтею 993 Цивільного кодексу України   передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Вина водія автомобіля Skoda Oktavia А5, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку та підтверджується постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21.02.2022 у справі      №      756/2180/22.
Відповідно до ч. 4   ст. 75 ГПК України   вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
За умовами п. 12.1   ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"   страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої   наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092   (далі - Методика,) фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).
Згідно п. 2.4. Методики вартість матеріального збитку      визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Тобто, матеріальний збиток, це вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.
За приписами ст.   29   та п. 32.7 ст.   32   цього   Закону   у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу,   розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої   наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:
Сврз = С р + С м + С с X (1- Е 3), де:
С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, гри.;
С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;
С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;
Е з - коефіцієнт фізичного зносу.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових, частин, що були пошкоджені, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Відповідно до акту виконаних робіт № 1610 від 06.98.202 ТОВ ТОВ "ТСМ Інтер-Авто" при відновлювальному ремонті а/м RAVON R4, д.н.з. НОМЕР_1 , складові частини не замінювались, а тому коефіцієнт фізичного зносу а/м RAVON R4, д.н.з. НОМЕР_1 , не визначався.
Згідно акту виконаних робіт:
Ср= 17 259, 84 грн.;
См = 226, 80 грн.;
Сс = 0,00 грн.;
Тоді за формулою:
Сврз   = 17   259,84+ 226,80 + 0,00 х (1 - Ез) = 17 486,64 грн.
Отже, в силу приписів      статті 514 Цивільного кодексу України до позивача перейшло право вимоги до страховика винної особи (відповідача) за полісом ЕР 207380702 в розмірі 14       886, 64 грн. (враховуючи встановлений ліміт за майнову шкоду - 130       000, 00 грн. та розмір франшизи -      2       600, 00 грн) у зв`язку з тим, що позивачем було виплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 17 486, 64 грн. згідно платіжного доручення № 5673 від 08.02.2022.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.
Спірним питанням  у даній справі  є питання наявності чи відсутності у позивача права на стягнення з відповідача 14886,64  грн. страхового відшкодування, оскільки  за доводами відповідача позивачем було пропущено встановлений      підпунктом 37.1.4   статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»   річний строк на звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування
Колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду про наявність  підстав для задоволення позовних вимог у даній справі,  з огляду на наступне.
У      статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»      зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених      статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
Відповідно до підпункту 37.1.4      пункту 37.1   статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»      підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 звернула увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.
Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 Цивільного кодексу України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 Цивільного кодексу України), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Таким чином, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.
У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак   доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.
У даному випадку ДТП, внаслідок якої було пошкоджено  автомобіль RAVON R4, д.р.н. НОМЕР_1  сталась 30.01.2022.
Судом встановлено, що позивачем 08.02.2022 було виплачено страхове відшкодування за договором добровільного страхування у розмірі 17   486,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5673 від 08.02.2022 року.
Як вбачається з матеріалів справи,  позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування вих. № 1351від 27.05.2022, в якій просив виплатити страхове відшкодування за ЕР 207380702..
Таким чином, доводи апелянта щодо попуску строку позивачем для  подання заяви до відповідача про виплату страхового відшкодування спростовуються матеріалами справи.
Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстави для задоволення позову  про    стягнення страхового відшкодування у розмірі 14886,64 грн. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1   статті 9 Конституції України   та беручи до уваги ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття   Закону України від 23.02.2006      №3477-IV   (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1   статті 77 Господарського процесуального кодексу України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.            
Згідно   статті 86 Господарського процесуального кодексу України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.      (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України   визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.      Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наведені апелянтом доводи апеляційної скарги ґрунтуються на  намаганнях здійснити переоцінку обставин справи, об`єктивно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а отже підстав для  його скасування  або зміни не вбачається, отже  апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на      апелянта. 

Керуючись статтями  129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від  01.08.2023у справі  № 910/6764/23 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від  01.08.2023 у справі № 910/6764/23 залишити без змін.
Матеріали справи № 910/6764/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                І.М. Скрипка