УХВАЛА

19 липня 2024 року 
м. Київ 
справа № 420/7159/19
адміністративне провадження № К/990/25251/24  
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е., 
перевіривши касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі №420/7159/19 за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку,
УСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до суду з позовом до Державної аудиторської служби України, у якому просило:
визнати протиправним та скасувати висновок про результати моніторингу закупівлі UA-2019-09-09-001733-b, оприлюднений 12 листопада 2019 року о 19:10 год в електронній системі закупівель (ID моніторингу UA-M-2019-11-01-000024).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року позов задоволено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2024 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» подало касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалами Верховного Суду від 07 травня 2024 року та від 13 червня 2024 року касаційні скарги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» повернуто скаржнику.
01 липня 2024 року касаційна скарга Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» повторно надійшла до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.
В обґрунтування скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не було враховано висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 11 частини першої статті 1; пункту 4 частини першої статті 30 Закону України «Про публічні закупівлі», частини другої статті 2 КАС України, викладені у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18, від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17, від 04 грудня 2019 року у справі №813/5586/15, від 30 листопада 2021 року у справі № 420/5590/19.
Слід зазначити, що частина 2 статті 2 КАС України визначає завдання та основні засади адміністративного судочинства, а тому є загальною нормою, яка не була предметом дослідження у справі, на яку посилається скаржник, а тому Суд вважає необгрунтованим твердження щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування цієї норми.
Крім того, проаналізувавши зазначені скаржником постанови Верховного Суду встановлено, що вони не містять висновків щодо застосування пункту 11 частини першої статті 1; пункту 4 частини першої статті 30 Закону України «Про публічні закупівлі». 
При цьому, предметом спору у справах №520/8836/18 та №826/17123/18 є визнання протиправними та скасування наказу й податкових повідомлень-рішень, предметом спору у справі №816/228/17 є визнання протиправним та скасування наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, також предметом спору справи №813/5586/15 є визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, а саме щодо невиконання вимог частини тринадцятої статті 18 Закону України від 08.07.2010 №2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу».
Натомість, предметом спору даної справи є визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу закупівлі.
Водночас, як з тексту рішення суду першої інстанції, так і з тексту оскаржуваної постанови, не вбачається оспорення позивачем правомірності наказу, на підставі якого розпочата процедура моніторингу, а тому зазначені доводи наведені без взаємозв`язку з підставами заявленого та розглянутого позову.
Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 09 грудня 2021 року у справі №120/1875/19-а та від 10 травня 2022 року у справі №200/11480/20 стосуються оцінки наданих документів у складі тендерної пропозиції, що здійснюють індивідуально в кожному конкретному випадку, а тому не може свідчити про неправильне правозастосування, допущене судом апеляційної інстанції.
А тому, Суд вважає необгрунтованим посилання скаржника на неврахування вказаних вище постанов Верховного Суду.
Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.
Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
З урахуванням змін до  КАС України, внесених  Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX    і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує. 
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі №420/7159/19 за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                                   В. Е. Мацедонська