УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 128/2316/21
провадження № 61-9731ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Нідзельська Ірина Євгенівна,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_4 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Голоти Л. О., Оніщука В. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Нідзельська Ірина Євгенівна, про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду.
 
У квітні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 , звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року визнано неповажними вказані у апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 , причини пропуску строку апеляційного оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року. Апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
 
29 травня 2024 року адвокат Кізік Г. В. подала заяву про усунення недоліків.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року повернуто заявнику.
 
Суд апеляційної інстанції встановивши, що заявник у встановлений судом строк не виконала вимоги ухвали, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню з підстав, передбачених частиною другою статті 357 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року про повернення її апеляційної скарги. 
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів                     у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження               (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3                                         частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову                         у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), від 07 липня 1989 року).
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Аналогічний за змістом висновок міститься в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
 
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
 
2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
Звертаючись 24 квітня 2024 року із апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просила поновити строк апеляційного оскарження, обґрунтовуючи клопотання тим, що отримала копію ухвали лише 22 квітня 2024 року. 
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року визнано неповажними вказані у апеляційній скарзі адвоката Кізик Г. В. в інтересах ОСОБА_1 причини пропуску строку апеляційного оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року. Апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
 
29 травня 2024 року адвокат Кізік Г. В. подала до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків, в якій зазначила, що під час ознайомлення з матеріалами справи дізналась, що суд першої інстанції неправильно зазначив її електронну адресу, тому вона не була повідомлена про розгляд справи та не отримувала копії ухвали про залишення позовної заяви без розгляду.
 
Апеляційний суд, оцінивши наведені у заяві про усунення недоліків причини пропуску строку, дійшов висновку, що заявником не виконано вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року, оскільки не зазначено інших поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року.
 
Частиною другою статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
 
У відповідності до приписів частини 3 статті 185 та частини 2 статті 357 ЦПК України, якщо особа, яка подала скаргу відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені частиною 3 статті 357 цього Кодексу, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування положень статті 185 ЦПК України, оскільки заявником у межах встановленого судом строку не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника з оцінкою апеляційним судом наведених представником заявника причин пропуску строку на апеляційне провадження ухвали суду першої інстанції.
Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона               є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника                                   з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Крім того, апеляційним судом роз`яснено, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Нідзельська Ірина Євгенівна, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою скаргу  ОСОБА_4 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
    Судді:          	  І. Ю. Гулейков                                                    Р. А. Лідовець       Д. Д. Луспеник