П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/8511/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
17 вересня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, 
В С Т А Н О В И В :
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Олега Секрети про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2024, винесену в межах виконавчого провадження №75090714,
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Олега Секрети про стягнення виконавчого збору у сумі 32000,00 грн. від 22.05.2024, винесену в межах виконавчого провадження №75090714 та
- визнати протиправною тa скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Олега Секрети від 22.05.2023 про стягнення витрат виконавчого провадження ВП №7509071 у сумі 245,00 грн.
В обґрунтування позову вказала, що 22.05.2024 на підставі виконавчого листа від 16.05.2024 виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом у справі №560/3368/22 головний державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. Разом із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2024 відповідач виніс постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 245,00 грн. Вважає спірні постанови протиправними, оскільки двома платежами (13.07.2023 та 22.02.2024) виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення  у розмірі 6254,24 грн, таким чином добровільно виконав рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.08.2022 у справі №560/3368/22. Просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року позов задоволено частково.
Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 22.05.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП №7509071, про стягнення виконавчого збору у сумі 32000,00 грн, про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 245,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 6056,00 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року справу призначено до розгляду у відритому судовому засіданні на 17 вересня 2024 року. 
В судове засідання сторони не з"явилися тоді як про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.
Відповідно до ст.311 КАС України справа переглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.
Рішенням від 17.08.2022 у справі №560/3368/22, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023, Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно та зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 08.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 84 дні відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Листом від 30.04.2024 позивач повідомив ОСОБА_1 про виконання рішення суду від 17.08.2022 у справі №560/3368/22, зокрема про виплату 13.07.2023 та  22.02.2024 індексації грошового забезпечення, грошового забезпечення з 29.01.2020 по 08.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 84 дні відпустки у загальному розмірі 6254,24 грн (1940,46 грн + 4313,78 грн), що підтверджується платіжними інструкціями від 13.07.2023 №4104 та від 22.02.2024 №328.
16.05.2024 за заявою позивача суд видав виконавчі листи у справі №560/3368/22.
22.05.2024 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виніс постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№75090714 за виконавчим листом №560/3368/22, виданим 16.05.2024 про нарахування і виплату грошового забезпечення з 29.01.2020 по 08.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 84 дні відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 245,00 грн.
Листом від 28.05.2024 позивач повідомив відділу примусового виконання рішень, що  на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.08.2022 у справі №560/3368/22 здійснив нарахування ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 6284,24 грн та долучив платіжні інструкції від 13.07.2023 №4104 та від 22.02.2024 №328. Просив закінчити виконавче провадження від 22.05.2024 №75090714 у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення.
18.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про направлення до боржника вимоги щодо надання детальних фінансових розрахунків, пояснень щодо вчинення дій та перерахунку виплаченої суми, оскільки вважає невиконаним судове рішення у справі №560/3368/22, адже боржник допустив суттєві порушення при розрахунках сум індексації грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 84 дні відпустки, що свідчить про невиконання рішення суду.
21.06.2024 відповідач надіслав військовій частині НОМЕР_1 вимогу №12202, у якій просив повідомити детальний розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 08.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 84 дні відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020.
Вважаючи постанови про накладення штрафу від 22.05.2024 ВП№75090714, про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 245,00 грн. протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з метою забезпечення права позивача на справедливий судовий розгляд слід скасувати постанови від 22.05.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП №7509071, про стягнення виконавчого збору у сумі 32000,00 грн, про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 245,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій є Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).
Згідно статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У пункті 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі  виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
За змістом п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч.3 ст.27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Відповідно до ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII визначений перелік випадків, коли збір не сплачується. За змістом цієї норми виконавчий збір не сплачується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами. Зазначений перелік є вичерпним.
Відповідно до ч.1 ст.42 Закону №1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина 4 статті 42 Закону №1404-VІІІ)
Таким чином, умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому, виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування коштів до Державного бюджету України.
Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджена Інструкція з організації примусового виконання рішень стягнення виконавчого збору.
За приписами пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9 - 15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Отже, стягнення виконавчого збору, мінімальних витрат виконавчого провадження, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа.
Отож одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону №1404-VІІІ, яка підлягає стягненню, та витрати виконавчого провадження у тому числі мінімальні. Тобто, стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
Тому, відповідач правомірно виніс постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження одночасно з відкриттям провадження з виконання виконавчого листа про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 08.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 84 дні відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Водночас, колегія суддів враховує, що на момент винесення спірних постанов від 22.05.2023 відповідач виконав рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.08.2022 у справі №560/3368/22 та здійснив перерахунок та виплату ОСОБА_1  грошового забезпечення з 29.01.2020 по 08.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 84 дні відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020.
Зазначене підтверджується платіжними інструкціями від 13.07.2023 №4104, від 22.02.2024 №328 та наданим на виконання ухвали суду від 03.07.2024 перерахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Апеляційний суд не бере до уваги як доказ невиконання рішення суду у справі №560/3368/22 посилання відповідача на заяву ОСОБА_1 від 18.06.2024 щодо неправильного застосування під час розрахунку грошового забезпечення з 29.01.2020 по 08.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані 84 дні відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, базового місяця нарахування індексації грошового забезпечення, застосування кого не було предметом спору у справі №560/3368/22. Зазначена заява ОСОБА_1 від 18.06.2024 вказує на виникнення нового спору між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 щодо базового місяця нарахування індексації грошового забезпечення, який не може бути вирішений в межах судового контролю за виконанням судового рішення у справі №560/3368/22, що здійснюється у порядку, встановленому статтею 287 КАС України.
Колегія суддів також зауважує, позивач є бюджетною організацією, яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету.
У постанові від 15.01.2020 у справі №750/4975/17 оцінюючи обставини фактичного виконання рішення до відкриття виконавчого провадження Верховний Суд дійшов висновку, що у разі виконання рішення суду добровільно боржник не повинен нести тягар додаткових витрат, таких наприклад, як виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, тощо.
Відповідно до положень ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення.
Позивач добровільно виконав рішення суду у справі №560/3368/22 до видачі Хмельницьким окружним адміністративним судом виконавчого листа та, відповідно, до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду.
Тому, спірні постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, які відповідно до ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII є виконавчими документами, покладають на  позивача додаткові обов`язки щодо сплати визначених у цих постановах сум, та спричиняють необхідність виділення позивачу додаткових бюджетних коштів на вказані цілі.
Стаття 5 КАС України декларує право на звернення до суду та способи судового захисту, згідно частини 1 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід скасувати постанови від 22.05.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП №7509071, про стягнення виконавчого збору у сумі 32000,00 грн, про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 245,00 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   18 вересня 2024 року.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.