ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 742/2853/24                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Бездідько В.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 вересня 2024 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                                   Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                               Грибан І.О., Костюк Л.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить   скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2017626 від 28.04.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що наведені в оскаржуваній постанові обставини не відповідають дійсності у зв`язку тим, що працівник поліції після зупинки автомобіля позивача не представився, не ознайомив її з правами, не надав копію постанови. 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2024 року   у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, винесеною з порушенням чинного законодавства, викладені у ній обставини та підстави порушення Правил дорожнього руху такі, що не відповідають дійсності, а розгляд справи є неповним та необ`єктивним. Стверджує, що працівник поліції, який зупинив транспортний засіб та який складав відповідну постанову не представився, чітко не роз`яснив причину зупинки, лише повідомив про порушення Правил дорожнього руху позивачем та необхідність сплати штрафу.
Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що відповідачем на підтвердження події адміністративного правопорушення надана копія відеозапису, на якому зафіксовано факт порушення Правил дорожнього руху, але не надано відеозапис, на якому зафіксовано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка відбулася із грубим порушенням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.   
Від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.   
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, інспектором Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області складено постанову серії ЕНА №2017626 від 28 квітня 2024 року, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за порушення частини другої   статті 122 КУпАП   у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, 28.04.2024 року о 09:16 в м. Прилуки на вул. Юрія Мірюти (Вавілова) ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки VOLKSWAGEN JETTA НОМЕР_2 здійснила обгін ближче до 50 м до пішохідного переходу, чим порушила п.14.6.в. Правил дорожнього руху (обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті).
Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною та такою, що порушує її права, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п.п «в»   п. 14.6 Правил дорожнього руху   України обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом.
Згідно частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1 статті 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з приписами частини першої статті 72 та статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах міститься наданий представником Головного управління Національної поліції в Чернігівській області разом із відзивом на позовну заяву DVD-диск з відеозаписом із відеокамери.
Судом апеляційної інстанції здійснено перегляд наданого відповідачем оптичного диску із відеозаписом та встановлено, що він містить відеозапис із відеокамери, встановленої усередині салону службового транспортного засобу.
Втім, у відзиві на позовну заяву представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області зазначив, що під час складення оскаржуваної постанови здійснено фіксування на нагрудну бодікамеру, а вказаний відеозапис долучається до відзиву на позовну заяву.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства  України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Ухвалою Шостий апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року витребувано у відповідача оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2017626 від 28.04.2024 року та докази фіксації адміністративного правопорушення, зокрема відеозапис з нагрудної бодікамери, яким зафіксовано процес розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатом розгляду якого винесено постанову серії ЕНА №2017626 від 28.04.2024 року.
На виконання вимог ухвали до суду надано завірену копію постанови ЕНА 2017626 від 28.04.2024 року. Повідомлено, що відповідно до наказу МВС №1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису». А саме п.3 розділу VIII - «Строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів установлених у службових транспортних засобах - становить 30 діб».
Виходячи із зазначеного, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача про неправомірність дій відповідача спростовуються дослідженим відеозаписом наданим працівниками поліції. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що із зазначеного відеозапису неможливо встановити дотримання відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в тому числі щодо роз`яснення йому його прав та можливістю скористатись правовою допомогою, оскільки відеозапису під час проведення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем до суду не надано.
Однак, доводи позивача при подачі позовної заяви ґрунтуються на порушені відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Щодо неможливості надання відповідачем до суду апеляційної інстанції доказів фіксації адміністративного правопорушення, зокрема відеозапису з нагрудної бодікамери, яким зафіксовано процес розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатом розгляду якого винесено постанову серії ЕНА №2017626 від 28.04.2024 року, у зв`язку із закінченням строку зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно частини першої, четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 75 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Отже, у розглядуваній адміністративній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема довести факт вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху відповідними доказами.
Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області у відзиві на позовну заяву зазначено, що поліцейським під час складення вказаної постанови здійснено фіксування на нагрудну бодікамеру, на відео чітко зафіксовано порушення Правил дорожнього руху України позивачем. Однак, колегія суддів звертає увагу, що до суду зазначений доказ не надано.
Таким чином, виходячи із того, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача, останній не довів, що оскаржувана постанова винесена поліцейським з дотриманням вимог чинного законодавства.
Суд звертає увагу, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
У контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Суд звертає увагу, що сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Окрім того, приписами частини другої статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до частини третьої   статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕНА №2017626 від 28.04.2024 року не містить зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеофіксацію. 
Водночас, приписами частини третьої   статті 283 КУпАП   чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства,   статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
За таких обставин, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Правова позиція з цього питання неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №524/1113/17, від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а. 
Суд першої інстанції на зазначену обставину уваги не звернув, оскільки під час розгляду справи в матеріалах оскаржувана постанова була відсутня.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП   є недоведеним.
Водночас суд першої інстанції зазначеного не врахував, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.
Оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2017626 від 28 квітня 2024 року та закриття справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
За такого правового регулювання та обставин справи, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн за подання позовної заяви згідно квитанції №6188-6762-9695-2851 від 06.05.2024 року та судовий збір у розмірі 908,40 грн за подання апеляційної скарги згідно квитанції №9941-0661-3073-6433 від 16.08.2024 року.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, колегія суддів вважає, що судовий збір підлягає стягненню у сумі 1514,00 грн.
Відповідно до вимог п. 2 частини  першої   статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України      за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями  243,  250,  272, 308,  311,  315, 317,  321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий   апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2024 року у справі №742/2853/24 - скасувати, прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2017626 від 28 квітня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, проспект Перемоги, 74, код ЄДРПОУ 40108651)   на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя - доповідач                                                                                                                         О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                        І.О.Грибан

             Л.О. Костюк