ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6706/24 Справа № 172/209/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Укрфінстандарт” на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2024 року у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Укрфінстандарт”, заінтересовані особи: стягувач — Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Центр фінансових рішень”, боржник — ОСОБА_1 , приватний виконавець Русецька Оксана Олександрівна про заміну сторони виконавчого провадження, –
ВСТАНОВИЛА:

       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року було скасовано ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог заявник вказує, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Русецької О.О. перебуває виконавче провадження №64336586, відкрите на підставі виконавчого напису №90414 вчиненого 31 жовтня 2020 року про стягнення боргу з боржника  ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». 
       Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2024 року в задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» Господаренко Т.І. про заміну сторони виконавчого провадження - відмовлено (а.с. 76, 77).
       Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ТОВ “ФК “Укрфінстандарт” подало безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у травні 2024 року засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та заяву ТОВ “ФК “Укрфінстандарт” задовольнити, обґрунтовуючи це тим, що за договором відступлення прав вимоги №20230202 від 02 лютого 2023 року заявник набув право вимоги заборгованості за кредитними договорами, зокрема, і за договором №5843874659 від 20 травня 2019 року, де боржником є ОСОБА_1 , що і є належним підтвердженням існування певних зобов`язань за цим договором та помилково ставиться під сумнів судом першої інстанції. Крім того, на думку апелянта, така інформація міститься і у виконавчому написі вчиненого на виконання кредитного договору №5843874659 від 20 травня 2019 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ “ФК Центр фінансових рішень”, правонаступником якого є заявник, боргу у розмірі 43 442,61 грн(а.с. 57-59).
        ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу ТОВ “ФК “Укрфінстандарт” не подавав, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції — залишити без змін з наступних підстав.
       Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що порядок заміни сторони виконавчого провадження регулюється ст. 442 ЦПК України, положеннями якої встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
       Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
       Статтею 517 ЦК України визначено, що повинні бути докази прав нового кредитора у зобов`язанні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
       Суд першої інстанції вважав, що заявником не додано самого кредитного договору укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та боржником ОСОБА_1 на підтвердження існування певних зобов`язань за цим договором, що ставить під сумнів існування будь яких кредитних правовідносин з боржником, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
       Крім того, суд першої інстанції вказав, що на підтвердження факту відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором надано договір № 20230202 від 02 лютого 2023 року та витяг з Додатку до цього договору, з якого встановлено, що предметом цього договору є "портфель" заборгованості боржників на загальну суму 24567374,14 грн станом на дату підписання договору, однак у вказаному договорі відсутні будь які відомості щодо укладених кредитних договорів та боржників тобто неможливо встановити саме за якими кредитними договорами та до яких боржників перейшло право вимоги до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».
       Витяг з Додатку до договору факторингу №20230202, наданий заявником, не підтверджує факт існування кредитних зобов`язань у боржника перед стягувачем, оскільки цей додаток не є правочином та з нього неможливо встановити факт укладання кредитного договору з боржником, а також цей додаток створений самими кредиторами та його зміст повністю залежить від волевиявлення останніх, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
       Суд першої інстанції вважав встановленим, що заявником не надано доказів, які підтверджують право вимоги ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості. 
       Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, зважаючи на наступне.
       Так, пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
       Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
       Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
       Результат аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
       Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
       Аналогічна правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20).
       По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
       Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
       При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг.
       Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.
       Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
       Ураховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (стаття 204 ЦК України).
       Такі висновки закріплені у постанові Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі № 0910/2-103/2011.
       Також Верховний Суд послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, де визначено, що заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак, потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.
       У частині першій та другій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
       У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (стаття 55 ЦПК України).
       По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Підставою для заміни сторони судового процесу або виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
       Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції вірно застосував ст. 517 ЦК України до даних правовідносин, як підтвердження відсутності підстав заміни кредитора у правовідносинах з боржником ОСОБА_1 та обсягу його прав у правовідносинах з таким боржником, як і ст. 442 ЦПК України, як про це вказав Верховний Суд.
       Доводи апелянта про те, що договором відступлення прав вимоги №20230202 від 02 лютого 2023 року, укладеним заявником з ТОВ “ФК “Центр фінансових рішень”, підтверджується матеріальне правонаступництво до нового кредитора за кредитним договором, де боржником є ОСОБА_1 , колегія суддів прийняти не може, оскільки   наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, зокрема, щодо такого боржника, не знайшло свого підтвердження у зв`язку з відсутністю як самого кредитного договору, де боржником є ОСОБА_1 , так і обсягу прав, які перешли до нового кредитора щодо боржника ОСОБА_1 , а обсяг прав, набутих заявником, як новим кредитором, за договором відступлення прав вимоги у вигляді "портфелю" заборгованості боржників на загальну суму 24567374,14 грн станом на дату підписання договору не є таким підтвердженням у даних правовідносинах. 
       У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження № 61-9098сво20) вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони. 
       Враховуючи висновки Верховного Суду, колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції у цій справі вірно встановлено відсутність переходу матеріального правонаступництва у даних правовідносинах, що виключає можливість процесуального правонаступництва, а, відтак, і задоволення заяви ТОВ “ФК “Укрфінстандарт” про заміну сторони виконавчого провадження до боржника ОСОБА_1 ..
       За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом вірно визначено характер спірних правовідносин та у повній мірі з`ясовані фактичні обставини справи, що є підставою для залишення ухвали суду першої інстанції від 08 травня 2024 року без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.
       Доводи апеляційної скарги ТОВ “ФК “Укрфінстандарт” про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, не знайшли свого підтвердження.
       З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без порушень норм як матеріального, так і процесуального права, тому вона підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Укрфінстандарт” — залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2024 року — залишити без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна