П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/17355/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Петричкович А.І. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
16 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом  в якому просив:
1) визнати протиправною відмову (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 , стосовно нарахування і виплати ОСОБА_1 за період з червня 2023 року по 10.10.2023 грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія) та додаткової винагороди за період з січня 2023 року по 10.10.2023, яка збільшується до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу лікування та безпосередньої участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія) з червня 2023 року по 10.10.2023;
3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 за період з січня 2023 року по 10.10.2023 додаткову винагороду, яка збільшується до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу лікування та безпосередньої участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 13.03.2024 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що скільки позивач перебуває на лікуванні у закордонному закладі, відповідно він має право на отримання додаткової винагороди передбаченої п.1 Постанови №168. При цьому, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження повного розрахунку з позивачем за 2023 рік належної йому грошової винагороди, які суд вимагав ухвалою від 30.10.2023
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що у відповідності з вимогами абз.2, 3 п.9 Розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (далі – Порядок № 260), грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження.
Період безперервного лікування позивача у зв`язку з пораненням, отриманим 26.10.2022, - почався 20.12.2022 (у період з 14.12.2022 по 19.12.2022 мала місце перерва у лікуванні). Станом на 19.04.2023 сплинуло 4 місяці безперервного лікування позивача (4-місячний строк обраховується з 19.12.2022).
Позивач висновку військово-лікарської комісії про свій стан здоров`я у період з 19.12.2022 не надав і з 01.02.2023 пройти таку комісію не міг, оскільки з 01.02.2023 перебуває на лікуванні за кордоном. У зв`язку з цим з 20.04.2023 позивачу нараховується грошове забезпечення у розмірі окладу та військовим званням та надбавки за вислугу років.
Також зазначає, що у наданій до суду довідці відсутні данні про те, що лікування ОСОБА_2 є стаціонарним, тому підстав для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. з 01.02.2023 – немає.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що 26.10.2022 під час участі у бойових діях отримав вогнепальне осколкове поранення. В подальшому проходить лікування за кордоном, що підтверджується довідкою Міністерства охорони здоров`я за №29/289/2-23 від 27.01.2023, однак відповідач вчиняє протиправну бездіяльність, адже не виплачує у повному обсязі його грошове забезпечення.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 за №399 від 18.01.2023 вона видана про те, що лейтенант ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколочне поранення за обставини безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 (арк. спр.20).
Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України за № 29/2189/2-23 від 27.01.2023 проінформовано про можливість медичної евакуації та надання безоплатної медичної допомоги пацієнтам, захисникам України, зокрема: ОСОБА_1 (арк. спр.8).
Медичною інформацією від 19.09.2023 стверджено, що пацієнт ОСОБА_3 очікує на операцію з приводу травми плеча, його лікує доктор Ревен, хірург - ортопед у лікарні Гельре, Апельдорн, Нідерланди (арк. спр.8).
Відповідно до Руху коштів по картці від 18.09.2023 "MONOBANK" зараховано "заробітна плата та аванси": 14.09.2023 - 1391,31 гривень; 12.08.2023 - 1391,31 гривень; 12.07.2023 - 1391,31 гривень; 13.06.2023 - 1391,31 гривень; 13.05.2023 - 19069,99 гривень; 14.04.2023 - 29305,01 гривень (арк. спр.9).
Отже, позивачу банком зараховано грошову винагороду за квітень - вересень 2023 року з розміром якої ОСОБА_1 не згідний з січня 2023 року по 10.10.2023.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо проведення виплат грошового забезпечення позивача, зокрема, за період з квітня по вересень 2023 року включно, колегія суддів зазначає наступне.
Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.91 N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону N 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини третьої статі 9 Закону N 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною четвертою статті 9 Закону N 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 30 серпня 2017 року N 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до статті 9-2 Закону N 2011-XII під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, з 28.02.2022 діє постанова КМ України від 28 лютого 2022 року N 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), пунктом 1 якої в редакції чинні з 21.01.2023 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил  виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Також п.1 Постанови №168 визначено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, зокрема, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки позивач перебуває на лікуванні у закордонному закладі, відповідно він має право на отримання додаткової винагороди передбаченої п.1 Постанови №168.
При цьому, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження повного розрахунку з позивачем за 2023 рік належної йому грошової винагороди, які суд вимагав ухвалою від 30.10.2023, тому зважаючи на вимоги ч.2 ст.9 КАС України, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог і визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 з січня по жовтень 2023 року (просить з червня 2023 року) та зобов`язав провести нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу, відповідно до вимог Закону N2011-XII, та зокрема, Постанови №704 і Постанови №168 за період з січня по жовтень 2023 року з урахуванням проведених виплат.
Доводи апеляційної скарги, що у відповідності з вимогами абз.2, 3 п.9 Розділу I Порядку Порядок № 260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах, але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначений Порядок не містить чіткого тлумачення терміну тривалого перебування на лікування. 
При цьому, грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Тобто, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах є достатньою підставою для виплати позивачу грошового забезпечення.
Крім того, факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні підтверджується медичною інформацією від 19.09.2023, що пацієнт ОСОБА_3 очікує на операцію з приводу травми плеча, його лікує доктор Ревен, хірург - ортопед у лікарні Гельре, Апельдорн, Нідерланди (арк. спр.8).
Колегія суддів вважає, що у разі направлення військовослужбовців на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, безперервним перебуванням на лікуванні за кордоном вважається період надання медичних послуг у закладах охорони здоров`я іноземних держав, включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими етапами лікування, реабілітації, протезування.
Водночас, Закон № 2011-XII не містить визначення стаціонарне лікування за кордоном, однак має визначення - перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав,  для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) (п. 9 ст. 9 Закону № 2011-XII).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.