ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 липня 2024 року 
м. Київ
справа № 761/6714/23
провадження № 51-7630км23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року, 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року засуджено ОСОБА_7 за: ч. 5 ст. 111-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права обіймати посади у сфері паливно-енергетичного комплексу на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 258-3 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у сфері паливно-енергетичного комплексу на строк 10 років та з конфіскацією майна.
Апеляційний суд ухвалою від 13 листопада 2023 року залишив без задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вироку районного суду, а апеляційну скаргу повернув особі, яка її подала. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, не зважаючи на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження вироку, необґрунтовано відмовив у його поновленні, чим фактично позбавив сторону захисту, у встановлений тридцятиденний строк з моменту отримання вироку, подати апеляційну скаргу. Вказує, що він не був присутнім при проголошенні вироку та його копію отримав лише 12 вересня 2023 року, а тому мав тридцяти денний строк на виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги, що й було зроблено 5 жовтня 2023 року. На думку захисника, навіть з урахуванням пропуску строку на апеляційне оскарження вироку лише на шість днів, суд мав би виваженіше віднестись до клопотання сторони захисту про його поновлення. 
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370, ч. 2 ст. 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
При цьому, апеляційна скарга повертається, якщо: особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк; апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу; апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції; апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення (ч. 3 ст. 399 КПК).
Виходячи із змісту  п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК, п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Суд апеляційної інстанції за заявою особи може поновити цей строк, якщо визнає причини пропущення процесуального строку поважними.
Водночас, правило дотримання тридцятиденного строку на оскарження вироку з дня його проголошення, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Разом з цим, суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.
Таким чином, процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя, а також дотримання принципу правової визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях в справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року та в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
За змістом ч. 1 ст. 117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. 
При цьому, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 5 жовтня 2023 року захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 , з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення. 
Причини пропуску строку захисник пов`язував з тим, що оскаржений вирок було виготовлено та видано сторонам 12 вересня 2023 року, коли було проінформовано про його готовність та фактично видано сторонам, що підтверджується розпискою про отримання вироку. Таким чином, строк на апеляційне оскарження було пропущено через неготовність вироку та неможливість його оскарження за відсутністю тексту судового рішення.
Колегія апеляційного суду дійшла висновку, що у поданому клопотанні захисник ОСОБА_6 не навів обґрунтованих підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку, у зв`язку з чим залишив клопотання без задоволення та повернув подану ним апеляційну скаргу.
В обґрунтування свого рішення апеляційний суд заначив, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме журналу судового засідання, захисник ОСОБА_6 брав участь у судовому засіданні 30 серпня 2023 року до моменту виходу суду до нарадчої кімнати, проте не був присутнім при оголошенні судом вироку цього ж дня. Як видно з журналу судового засідання, оголошення вироку щодо ОСОБА_7 відбулося 30 серпня 2023 року з 19:00 по 19:35, фіксування процесуальних дій технічними засобами не здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК.
При цьому, 1 вересня 2023 року Шевченківській районний суд м. Києва направив до газети «Урядовий кур`єр» оголошення про винесення 30 серпня 2023 року вироку у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 . Відтак, апеляційний суд визнав безпідставними твердження захисника про те, що вирок було виготовлено 12 вересня 2023 року, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом. 
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що у клопотанні захисника не наведено обставин, які б завадили йому ознайомитись із змістом судового рішення після його проголошення протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження. 
Так, згідно з розпискою наявною у матеріалах справи, 12 вересня 2023 року захисник ОСОБА_6 отримав копію вироку суду. Тобто, захисник отримав копію судового рішення до закінчення встановлено законом строку на апеляційне оскарження, проте у клопотанні він не навів обставин, які б завадили йому подати апеляційну скаргу, після отримання копії вироку протягом строку, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки захисник ОСОБА_6 не навів обставин, що можуть бути визнані поважними причинами, за яких він пропустив строк на апеляційне оскарження вироку районного суду, тому його клопотання до задоволення не підлягає. Із таким рішенням суду апеляційної інстанції погоджується і касаційний суд.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що на оголошенні вказаного судового рішення захисник ОСОБА_6 дійсно не був присутній, однак, був присутнім у судовому засіданні до моменту виходу суду до нарадчої кімнати, проте маючи можливість, дізнатись одразу на наступний день про результат розгляду справи щодо ОСОБА_7 та про зміст ухваленого вироку, такою можливістю не скористався. 
Отже, постановляючи ухвалу про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив із доводів, зазначених саме в апеляційній скарзі захисника, і наявних у провадженні матеріалів та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. Такий висновок ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону та відповідає практиці ЄСПЛ.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_6 слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                        ОСОБА_3