ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                  Головуючий суддя у першій інстанції: Нор У.М.

17 липня 2024 року	Львів	Справа № 460/9135/23 пров. № А/857/11282/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Довгої О.І., Хобор Р.Б., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року   у справі № 460/9135/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ :
10.04.2023р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі –ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому, просив суд:
-визнати протиправною відмову у продовженні паспорту прив`язки стаціонарних тимчасових споруд (торгові кіоски) на АДРЕСА_1 який виданий 15.06.2012р. замовнику ФОП ОСОБА_1 ; 
-зобов`язати здійснити продовження строку дії паспорта прив`язки стаціонарних тимчасових споруд (торгові кіоски) на АДРЕСА_1 який виданий 15.06.2012р. замовнику ФОП ОСОБА_1 .
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.10.2023р. позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.10.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Також апелянт наводить заперечення на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24.05.2023р. №460/9135/23 про розгляд адміністративної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін), оскільки вважає, що така ухвала постановлена в порядку ст.262 КАС України, однак заявником подано клопотання в порядку ст.260 КАС України, що судом першої інстанції не враховано.
Висловлює заперечення також щодо ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 09.08.2023р. про відмову в об`єднанні адміністративних справ №460/9136/23 та №460/9135/23 в одне провадження без виходу до нарадчої кімнати.
Заперечує скаржник щодо ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 09.08.2023р. про відмову у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи без виходу до нарадчої кімнати.
Апелянт наводить заперечення на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09.08.2023р. про відмову у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи без виходу до нарадчої кімнати.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради - ФОП ОСОБА_1 видав Паспорт прив`язки стаціонарних тимчасових споруд (торгові кіоски) на АДРЕСА_1 від 15.06.2012р.
Із змісту вказаного Паспорта прив`язки стаціонарних тимчасових споруд (торгові кіоски) на АДРЕСА_1 від 15.06.2012р. видно, що такий діяв до 15.10.2017р.
02.03.2016р. строк дії Паспорту прив`язки стаціонарних тимчасових споруд (торгові кіоски) на АДРЕСА_1 від 15.06.2012р. продовжено до 11.10.2022р., про що у зазначеному паспорті (примірник №1) зроблено відповідний запис, завірений печаткою та підписом начальника Управління містобудування та архітектури С. Семенець.
04.01.2023р. ФОП ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг у місті Рівному звернувся до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради з заявою про продовження строку дії паспорта прив`язки стаціонарних тимчасових споруд  для провадження підприємницької діяльності від 15.06.2012р. №01-ТС/19.
31.01.2023р. Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету    Рівненської міської ради листом №01-ТС/2 повідомив позивача, що підстави для прийняття рішення щодо продовження строку дії такого паспорту прив`язки відсутні.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР   (далі по тексту Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
ч.1,ч.3 ст. 24 Закону України  «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається   Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього   Закону.
Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності   Конституцією   і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно ч.1,ч.2 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
ч.1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Повноваження сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені також  ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV   (далі по тексту   Закон № 2807-ІV), згідно ч.2   якої до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: 1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку"; 14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.
Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VІ   (далі по тексту   -   Закон № 3038-VІ) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
В ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» видно, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до   Закону України «Про благоустрій населених пунктів».
Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Отже, тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності є елементом благоустрою, розміщення якої має відповідати Єдиним правилам ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. N 198, та здійснюватися на підставі дозвільного документу - паспорта прив`язки, який видає (продовжує строк дії) відповідний орган з дотриманням вимог вищевказаної постанови.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 18.10.2018р. у справі N 821/140/18, від 24.01.2020р. у справі N 821/235/18.
ст.14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» на виконання ч.4  ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що додається (далі по тексту Порядок № 244), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011р.    № 1330/20068.
Із змісту п.1.3, п.1.4, п.2.1  Порядку № 244 видно, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Замовник - суб`єкт господарювання, який реалізує право розмістити ТС на підставі паспорта прив`язки ТС;т паспорт прив`язки ТС - комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС та благоустрій прилеглої території на топографо-геодезичній основі М 1 : 500, інженерне забезпечення, зовнішній архітектурний вигляд ТС та напрям підприємницької діяльності;
Підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).
Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС (п.2.2 Порядку № 244).
До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація).
Цей перелік документів є вичерпним (п.2.3 Порядку № 244).
Відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (абз.1 п.1 п.2.4. Порядку № 244).
В п.2.6, п.2.7, п.1.10, п.2.11   Порядку № 244 видно, що для оформлення паспорта прив`язки ТС замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС (додаток 1); ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, який має у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (додаток 1); технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж. Зазначені документи замовником отримуються самостійно.
Паспорт прив`язки ТС надається органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.
Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, та включає: титульний аркуш із зазначенням реквізитів замовника (найменування/прізвище, ім`я та по батькові (за наявності)/місцезнаходження ТС/контактна інформація) та напряму підприємницької діяльності; схему розміщення ТС, виконану на топографо-геодезичній основі у масштабі 1 : 500; ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 (для стаціонарних ТС); технічні умови щодо інженерного забезпечення ТС, отримані замовником у балансоутримувача відповідних мереж. Цей перелік документів є вичерпним.
Продовження строку дії паспорта прив`язки ТС здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки ТС органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації (п. 2.18 Порядку № 244).
п.2.29 Порядку № 244 передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорту прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу.
15.06.2012р. Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради видав ФОП ОСОБА_1 Паспорт прив`язки стаціонарних тимчасових споруд (торгові кіоски) на АДРЕСА_1 від 15.06.2012р.. Паспорт прив`язки дійсний до 15.10.2017р.
Згідно відомостей вказаного паспорта прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності паспорт прив`язки продовжено по 11.10.2022р.
Вказані обставини встановленні в рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2023р. у справі №460/4055/21, яке набрало законної сили, а тому в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України не доказуються при розгляді даної справи.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що термін дії паспорта прив`язки стаціонарних тимчасових споруд (торгові кіоски) на вул. Театральній (навпроти ват.аптеки) в м. Рівне    №01-ТС/19 закінчується 11.10.2022р.
Крім того, вищевказаним рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2023р. у справі №460/4055/21 також встановлено: "Висновок Відповідача про закінчення строку дії паспортів прив`язки на день прийняття оспорюваного рішення , суд вважає хибним, зважаючи на наступне:
Відповідно до змісту п.2.12 Порядку №244 паспорт прив`язки підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.
Продовження строку дії паспорта прив`язки ТС здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки ТС органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. (п.2.18 Порядку №244).
02.03.2016р. Паспорт прив`язки стаціонарних тимчасових споруд (торгові кіоски) на АДРЕСА_2  № 01-ТС/19 від 15.06.2012р. продовжено Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради до 11.10.2022р., про що в Паспорті міститься відповідний запис за підписом   начальника Управління містобудування та архітектури ОСОБА_2 , засвідчений печаткою Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради.
02.03.2016р. Паспорт прив`язки стаціонарної тимчасової споруди (торговий павільйон) на вул.Театральній (біля ринку “Дикого”) в м.Рівне № 01-ТС/23 від 26.07.2012р. продовжено Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради до 11.10.2022р., про що в Паспорті міститься відповідний запис за підписом начальника Управління містобудування та архітектури ОСОБА_2 , засвідчений печаткою Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради.
Узагальнюючи вищевикладене, Паспорти прив`язки № 01-ТС/19 від 15.06.2012р. та № 01-ТС/23 від 26.07.2012р. продовжені з дотриманням положень п.2.12, п.2.18 Порядку №244.
Відсутність відповідних заяв ФОП ОСОБА_1 у суб`єкта владних повноважень не свідчить про припинення строку дії вищезазначених паспортів прив`язки, оскільки останнє залежить виключно від добросовісного виконання своїх повноважень працівниками Відповідача, зокрема, належного ведення діловодства".
Отже, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позивач відповідну заяву про продовження строку дії паспорта прив`язки № 01-ТС/19 від 15.06.2012р. не подавав, оскільки такі спростовуються рішенням суду, яке набрало законної сили.
Продовження строку дії паспорта прив`язки ТС здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки ТС органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації.
У подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України,   Закону України «Про правовий режим воєнного стану»   Указом Президента України від 14.03.2022р. №133/2022   продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента   № 133/2022 від 14.03.2022р. продовжено строк дії воєнного стану в Україні   з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента   № 259/2022 від 18.04.2022р. продовжено строк дії воєнного стану в Україні   з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб;   Указом Президента   № 341/2022 від 17.05.2022р. продовжено строк дії воєнного стану в Україні       з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента   № 573/2022 від 12.08.2022р. продовжено строк дії воєнного стану в Україні     з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб,     Указом Президента №757/2022   від 07 листопада 2023 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено   з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Отже, на дату відмови Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо   продовження строку дії паспорта прив`язки діяв воєнний стан, правовий режим якого визначається   Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р.у № 389-VIII. Також діє він і на час розгляду даної справи в суді.
Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від   06.09.2005  р. № 2806-ІV   визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів.
Відповідно до абз.4,5 п.1 ст.1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності; об`єкт, на який видається документ дозвільного характеру (далі - об`єкт), - природні ресурси, земельна ділянка, ґрунтовий покрив земельних ділянок, споруда, будівля, приміщення, устаткування, обладнання та механізми, що вводяться в експлуатацію або проектуються, окрема операція, господарська діяльність певного виду, робота та послуга, а також документи, які використовуються суб`єктом господарювання у процесі проходження погоджувальної (дозвільної) процедури (проектна документація на будівництво об`єктів, землевпорядна документація, містобудівна документація, гірничий відвід).
Оскільки, відповідно до п.2.30. Порядку № 244, розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється, паспорт прив`язки тимчасової споруди є документом дозвільного характеру.
18.03.2022р. згідно   Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64   !Про введення воєнного стану в Україні»   Кабінетом Міністрів прийнято постанову № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану», п.п.5 п.1 якої установлено, що строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану. При цьому, п.п.4 п.1 вказаної Постанови обумовлено, що на період воєнного стану зупиняється перебіг строків звернення за отриманням публічних послуг, визначених законодавством. З дня припинення чи скасування воєнного стану перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням часу, що минув до їх зупинення
ч.1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» обумовлено, що постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
В пп. 5 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2022р. № 314, строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, вказана постанова Кабінету Міністрів України від 18.03.2022р. № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану опубліковане   у Офіційному віснику України від 05.04.2022р. №26, 1399 та Урядовому кур`єрі, 19.03.2022р. № 62.
п.4 Постанови КМУ від 18.03.2022р. № 314 встановлено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та діє до дня припинення чи скасування воєнного стану.
Крім того, згідно відомостей Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, Постанова Кабінету Міністрів України від 18.03.2022р. № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану» внесена до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів 24.03.2022р. за реєстраційним кодом акта: 110613/2022.
Указом Президента України від 27.06.1996р. № 468/96 «Про єдиний державний реєстр нормативних актів» запроваджено в Україні Єдиний державний реєстр нормативних актів -   автоматизовану систему збирання, накопичення та опрацювання актів законодавства (далі - Державний реєстр).
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001р. № 376 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним»   затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним.  п.3 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів   та користування ним обумовлено, що держатель Реєстру визначено, що Мін`юст, який розробляє організаційні та методологічні принципи ведення Реєстру, приймає рішення про включення нормативно-правових актів до Реєстру, здійснює їх опрацювання, ідентифікацію, класифікацію, відповідає за автентичність та контрольний стан еталонних текстів, забезпечує внесення нормативно-правових актів до еталонного фонду і його збереження та здійснює контроль за наданням інформації з Реєстру.
п.6 вказаного Порядку передбачено, що до Реєстру включаються: нормативно-правові акти, видані починаючи з дня прийняття Акта проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.), - чинні, опубліковані та неопубліковані, у тому числі з обмежувальними грифами, закони України, постанови Верховної Ради України, укази і розпорядження Президента України, декрети, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, рішення і висновки Конституційного Суду України, зареєстровані в Мін`юсті нормативно-правові акти міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, Національного банку, а також міжнародні договори України; нормативно-правові акти, видані до прийняття Акта проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.), що не втратили чинності та не суперечать законодавству України; тимчасові нормативно-правові акти з терміном дії рік і більше та з терміном дії менше року в разі наступного його продовження.
В п.10 вказаного Порядку обумовлено, що нормативно-правові акти, які підлягають державній реєстрації відповідно до   Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади»   та   постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», включаються до Реєстру після їх державної реєстрації у Мін`юсті.
Отже, оскільки Постанова № 314 набрала чинності 19.03.2022р., а обставини, з якими пов`язується втрата нею чинності (припинення чи скасування воєнного стану) ще не настали,  станом на час прийняття відповідачем рішення про відмову в продовженні паспорту прив`язки, ця постанова підлягала застосуванню у всіх врегульованих нею правовідносинах.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що покликання Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, як на підставу відмови у продовженні терміну дії паспорта прив`язки тимчасової споруди закінчення терміну дії останнього - є помилковим, враховуючи введення воєнного стану на час прийняття спірного рішення та ту обставину, що у відповідності до пп.5 п. 1   Постанови КМУ від 18.03.2022 № 314, строк дії строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану.
В контексті доводів апелянта про наявність підстав для відмови у продовженні строку дії паспорту прив`язки через наявність ознак підробки у поданих позивачем документах, колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції про хибність таких, зважаючи на наступне.
Відсутність відмітки про продовження строку дії паспорта прив`язки на екземплярі паспорта прив`язки, який зберігався у відповідача не свідчить про підробку відповідної відмітки в належному Позивачем оригіналу паспорту прив`язки, оскільки наявність такої відмітки на екземплярі паспорта прив`язки, який зберігався у відповідача, залежить виключно від добросовісного виконання   своїх повноважень суб`єкта владних повноважень, зокрема, належного ведення останніми діловодства.
Колегія суддів зауважує, що висновок про фальшивість документа особа може зробити, якщо ознаки фальшування (підробки) видно неозброєним оком або така фальшивість переконливо підтверджена іншими доказами у справі.
Крім того, суд звертає увагу апелянта, що підроблення документів є кримінально караним діянням, тому встановлюється лише вироком суду.
Водночас зважаючи на відсутність вироку в кримінальному провадженні, в якому була б встановлена обставина підробки позивачем даних у відповідному документі, відмова відповідача у продовженні строку дії паспорта прив`язки не базується на положеннях чинного законодавства.
Як наслідок, з урахуванням тих обставин, що паспорт прив`язки виданий ФОП ОСОБА_1 правомірно, та він був чинний на час звернення останнього про продовження його дії, суд апеляційної інстанції  вважає вірними висновки суду першої інстанції, що у Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради існував обов`язок продовжити строк дії спірного паспорта прив`язки.
При цьому така обставина, як вилучення паспорта прив`язки тимчасової споруди   правоохоронними органами не перешкоджає суб`єкту владних повноважень вчинити передбачені чинним законодавством   дії щодо   продовження строку паспорта прив`язки, в   тому числі шляхом   зазначення нової дати, підпису та печатки на дублікаті відповідного документа.
Також, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідача на дискреційність повноважень щодо прийняття рішення про продовження строку дії паспорта прив`язки.
Згідно  Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді (Recommendation № R(80)2 of the Committee of Ministers concerning the exercise of discretionary powers by administrative authorities), під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року № 1395/5, дискреційні повноваження визначаються як сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» (заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
В п.7 ч.1 ст.2 Закону України «Про адміністративну процедуру» (набирає чинності 15 грудня 2023 року)  видно, що дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
ч.3 ст.6 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначено, що здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені   Конституцією України   та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.
З огляду на вищезазначене, дискреційними є такі повноваження, у межах яких норма права допускає кілька варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень у кожній конкретній ситуації та встановлених обставинах справи, кожна з яких буде правомірною. 
Порядком №244 не передбачено можливості відмови замовнику уповноваженим органом у продовженні строк дії паспорту прив`язки у разі дотримання замовником всіх умов його видачі, а тому, відповідач не наділений абсолютними дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про продовження/не продовження строку дії паспорту прив`язки ТС.
У Доповіді Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (The Rule of Law), яка прийнята на 86-й пленарній сесії 25-26 березня 2011 року), встановлено: Венеціанська комісія, взявши за основу визначення принципу верховенства права, дане Т. Бінгемом, дійшла висновку про існування сьогодні консенсусу щодо наступних необхідних складових верховенства права: законність (у тому числі прозорий, підзвітний і демократичний процес ухвалення законів), правова визначеність,   заборона сваволі, доступ до правосуддя (забезпечується незалежними і неупередженими судами), дотримання прав людини, недискримінація і рівність перед законом (пункт 21); у рамках Організації Об`єднаних Націй поняття «верховенство права», що було включене до преамбули Загальної декларації прав людини (1948 рік), застосовується для впровадження низки принципів, що мають властивість змінюватися залежно від того чи іншого контексту; порівняння двох доповідей, підготовлених за короткий проміжок часу (2002- 2004 роки), демонструє цю різноманітність підходів: у першій наголошується, наприклад, на таких елементах, як незалежна судова система, незалежні установи захисту прав людини, визначені та обмежені повноваження влади, справедливі та прозорі вибори; тоді як у другій увагу сконцентровано на таких елементах, як якість законодавства, ієрархічна вищість закону, рівність перед законом, відповідальність перед законом, юридична визначеність, процесуальна та судова прозорість,   уникнення свавілля, поділ влади та ін. (пункт 24).
Крім того, у п.170 рішення у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) ЄСПЛ зазначив, що законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі «P.G. and J.Н. v. the United Kingdom», заява № 44787/98, пункт 46).
У п.45 рішення у справі «Al-dulimi and Montana management INC. v.tzerland» (заява № 5809/08) ЄСПЛ наголосив, що однією з фундаментальних складових європейського громадського порядку є принцип верховенства права, а   свавілля (arbitrariness)   є запереченням цього принципу. Навіть у контексті тлумачення та застосування національного законодавства, коли Суд залишає національним органам влади дуже широкі повноваження, він завжди робить це, прямо чи неявно, з урахуванням   заборони свавілля (prohibition of arbitrariness)   (рішення у справах «Garcнa Ruiz v. Spain», заява № 30544/96, пункти 28-29; «Storck v Germany», заява № 61603/00, пункт 98).
Законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічного права і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка повинна забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.
Отже, враховуючи, що позивач мав законні очікування   стосовно продовження строку дії паспорту прив`язки ТС, оскільки відповідний паспорт прив`язки виданий правомірно, та був чинний на момент звернення з заявою про продовження строку дії паспорту прив`язки,   відмова Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо не продовження строку дії відповідного паспорту прив`язки є протиправною. 
Щодо заперечень на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24.05.2023р. №460/9135/23 про розгляд адміністративної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін), колегія суддів зауважує, що ч.4 ст.260 КАС України видно, що якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Отже, оцінивши категорію та складність справи, кількість сторін, обсяг та характер доказів у справі, обраний позивачем спосіб захисту під час вирішення питання про відкриття провадження у вказаній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що характер спірних правовідносин і предмет доказування не потребують заслуховування пояснень представників сторін та, відповідно, проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, у зв`язку з чим постановив ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Суд звертає увагу на те, що на обґрунтування клопотання відповідача взагалі не зазначено які саме обставини та докази у справі потребують надання представниками сторін усних пояснень з метою її правильного вирішення.
Щодо заперечень на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09.08.2023р. про відмову в об`єднанні адміністративних справ №460/9136/23 та №460/9135/23 в одне провадження без виходу до нарадчої кімнати, колегія суддів наголошує, що суд не позбавлений права з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача, або одного й того самого позивача до різних відповідачів, або різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Таким чином, оцінивши предмет та підстави позову в адміністративних справах № №460/9136/23 та №460/9135/23, суд першої інстанції не вбачав підстав для їх спільного розгляду або обставин, які б свідчили, що їх окремий розгляд ускладнює вирішення зазначених справ.
Щодо заперечень на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09.08.2023р. про відмову у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи без виходу до нарадчої кімнати, колегія суддів зауважує, що передумовою залучення до участі у справі третіх осіб є встановлення факту, що рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Водночас відповідач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту, що судове рішення за результатами розгляду справи може вплинути на права та обов`язки Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області.
При цьому, відповідач не позбавлений права на витребування доказів (звернення до суду з відповідною заявою) в особи, яка не є учасником справи, тобто без залучення такої до справи як третьої особи. 
Щодо заперечень на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09.08.2023р. про відмову у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи без виходу до нарадчої кімнати, суд апеляційної інстанції зазначає, що судова експертиза повинна призначатися у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування та у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. При цьому, з метою призначення судом судової експертизи особа, яка приймає участь у розгляді справи має звернутися із клопотанням, в якому слід чітко обґрунтувати дійсну необхідність в її проведенні, тобто неможливість доведення чи спростування обставин справи в інший спосіб без призначення експертизи. 
Разом з тим, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували, що обставини, з приводу яких між сторонами виник спір, не можуть бути встановлені без проведення судової експертизи. Особою, що заявила відповідне клопотання не наведено обґрунтування, яким чином висновок експерта спростує або підтвердить обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Однак, на переконання суду першої інстанції, в матеріалах справи наявні докази, що є достатніми для розгляду справи та прийняття відповідного рішення у справі.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що оригінал паспорту прив`язки ТС вилучений правоохоронними органами та знаходиться в якості доказів в рамках кримінального провадження.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради діяв не в межах повноважень та у спосіб визначений законом та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради –залишити без задоволення, а Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року   у справі № 460/9135/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 17.07.2024р