КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 серпня 2024 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 357/4856/23
номер провадження 22-ц/824/8468/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
           на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2024 року / суддя Бебешко М.М./
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна (стягнення компенсації), -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В квітні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна та стягнення компенсації за його вартість. З урахуванням уточнень /а.с. 62/ просила поділити майно, виділивши ОСОБА_1 автомобіль, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 94 895 грн компенсації половини вартості автомобіля «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рішенням  Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Skoda Octavia Tour», ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , робочий об`єм двигуна НОМЕР_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1\2 частини ринкової вартості автомобіля «Skoda Octavia Tour», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 в сумі 70 000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. /а.с. 104-109/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, відмовивши у вимогах позову.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що під час подачі позовної заяви сторона позивача була обізнана про необхідність отримання відповідного висновку експерта, але своєчасно з відповідним клопотанням до суду не звернулась, об`єктивних причин, які перешкоджали своєчасно подати таке клопотання не зазначила. Отже, суд мав право залишити клопотання про експертизу без розгляду. Щодо неправильного застосування норм матеріального права, вказував, що у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Також зазначав, що відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У вказаних положеннях законодавства мова не йде про можливе присудження співвласнику частини вартості майна пропорційно до належної йому частки у праві власності. Мова може йти лише про вартість частки співвласника, що не є поняттям тотожним до частини вартості рухомого майна. При цьому, виходячи з наведеного вище визначення ринкової вартості, вартість частки співвласника у спільному майні має визначатись як вартість, за якою відповідний співвласник може продати належну йому частку в такому майні. Зважаючи на те, що висновком експерта не визначено ринкової вартості частки позивача у праві власності на автомобіль, наданий висновок експерта в частині визначення ринкової вартості автомобіля не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування, а саме: щодо дійсної вартості частки позивача у праві власності на автомобіль.
ОСОБА_3 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформована належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не зверталась.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі міх собою з 15 квітня 2005 року (а.с.6) до моменту його розірвання судом 17 квітня 2019 року /а.с.7-9/.
Також встановлено, що за ОСОБА_1 з 12.08.2021 року зареєстровано автомобіль «Skoda Octavia Tour», 2005 року випуску, з об`ємом двигуна 1598 куб.см. В період з 13.08.2009 р. по 25.09.2018  р. даний транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_1 , який 25.09.2018 р. був перереєстрований на іншого громадянина, а 12.08.2021 р. даний автомобіль знову було зареєстровано на ОСОБА_1 (а.с.14).
Судовим експертом Петрушанко В.Ф, надано довідку про встановлення орієнтовної вартості автомобіля «Skoda Octavia Tour», 2005 року випуску, з об`ємом двигуна 1598 куб.см., вартість якого станом на 05.04.2023 становить 189 7900 грн. /а.с.15-16/.
Згідно висновку експерта № 199 від 24 листопада 2023 року ринкова вартість транспортного засобу «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску на дату оцінки заокруглено складає 140 000,00 грн.
З свідоцтва про реєстрацію за відповідачем 12.08.2021 транспортного засобу «Skoda Octavia Tour», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вбачається, що перша реєстрації транспортного засобу в Україні відбулася 28.11.2009 /а.с.48/.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами статті 60 СК України про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до статті 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 
Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. 
У справах поділу майна подружжя, позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17.
Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду докази придбання у шлюбі з відповідачем спірного транспортного засобу, експертом визначено ринкову вартість вказаного автомобіля на момент розгляду справи в суді, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. 
Так, згідно висновку експерта, ринкова вартість спірного автомобіля станом на 24.11.20223 становить 140 000,00 грн. За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірних висновків про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації 1\2 частини ринкової вартості автомобіля, що становить 70 000,00 грн. 
Доводи апеляційної скарги щодо непогодження з висновком експертизи, апеляційний суд відхиляє, оскільки у даній справі ринкову вартість автомобіля визначено за результатами експертного дослідження.
Доказів щодо невідповідності ринкової вартості автомобіля, визначеною експертом, стороною відповідача до матеріалів справи не додано, відсутні такі дані і в апеляційній скарзі.
Саме з огляду на заперечення відповідача у відзиві щодо оцінки автомобіля, надано позивачем при зверненні до суду, за клопотанням позивача призначена судова автотоварознавча експертиза /а.с. 76-78/, експертом безпосередньо проводився огляд автомобіля /а.с. 87/  і саме цей висновок щодо ринкової вартості прийнятий судом першої інстанції.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2024 року - залишити без задоволення.  
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2024 року - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: