Справа № 346/1664/24 
Провадження № 33/4808/737/24 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,  жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60  коп.,- 

                                                     в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП за наступних обставин:
30.03.2024 року о 17 год. 45 хв. у с.С.Гвіздець по вул. С.Стрільців, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «OPEL KADETT» державний номерний знак « НОМЕР_1 » в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Alkofor 507». Результат тесту 1.55 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130  КУпАП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення  за ч.1 ст. 130 КУпАП  на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що суд не повно з`ясував  фактичні обставини справи, не дослідив належним чином докази та не надав їм вірної правової оцінки, а також припустився неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини  у вчиненні адміністративного правопорушення.
  Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що поліцейськими були порушені вимоги ст.266 КУпАп, оскільки долучені до матеріалів провадженні відеозаписи не відповідають  вимогам закону. Так, до матеріалів провадження долучено два файли відеозапису,  які отримано в порушення вимог Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. 
Зазначає, що працівник поліції не переконався в точності встановлених на пристрої дати та часу,  внаслідок чого відеозаписом  зафіксовано рух транспортного засобу 01.04.2024 року о 9 год. 55хв., що суперечить даним протоколу про адміністративне правопорушення. 
Вважає, що відеозапис є неповним і не може бути визнаний належним та допустимим доказом його винуватості у вчиненні правопорушення. 
Визнає, що 30 березня 2024 року поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальної технічного засобу газоаналізатора Alkofor 507  та вказує що він повністю погодився на вказану пропозицію працівника поліції. Однак, працівники поліції не з`ясували чи погоджується він із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, не вручили його копію акту огляду на стан сп`яніння, а відразу почали складати протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності. Вважає, що в протоколі про адміністративне правопорушення безпідставно зазначено, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у  КНП « Коломийська ЦРЛ» , оскільки  такі дії свідчать про порушення ним вимог ст..2.5 ПДР України, що виключає його відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. 
Вважає, що працівниками поліції сфальсифіковані докази, оскільки до матеріалів провадження долучено направлення на огляд в Коломийську ЦРЛ, однак жодна пропозиція щодо проходження огляду у медичному закладі йому не пропонувалась. 
Крім того, вказує, що йому не були роз`яснені процесуальні права та обов`язки , не було забезпечено право на реальну допомогу адвоката на місці події, чим було порушено його право на захист. 
Звертає увагу на те, що працівники поліції не вручили йому копію протоколу про адміністративне правопорушення, що є безумовною процесуальною перешкодою для притягнення його до адміністративної відповідальності. 

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисника адвокат Бежук С.М.  не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження. 
При цьому, захисником адвокатом Бежук С.М. було подано клопотання про проведення розгляду апеляційної скарги без його участі та участі ОСОБА_1 на підстав наявних матеріалів. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи та його захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши, матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження  його не було закрито або  ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення  або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №587297 від 30.03.2024 року, актом огляду, направленням на огляд, роздруківкою з приладу «Алкофор 507» з результатом тесту з показником 1.55 ‰, копією свідоцтва про повірку, рапортом Савчина М. , відеоматеріалами та в цілому матеріалами справи. 
Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом, з метою перевірки доводів захисника, у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №587297 від 30.03.2024 року, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 30.03.2024 року о 17 год. 45 хв. у с.С.Гвіздець по вул. С.Стрільців, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «OPEL KADETT» державний номерний знак « НОМЕР_1 » перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Alkofor 507». Результат тесту 1.55 ‰. Також, від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у КНП «Коломийська ЦРЛ» відмовився, таким чином порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130  КУпАП. 
Вказаний протокол складений уповноваженою особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою. 
При складенні протоколу ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, були роз`яснені його права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП та ст.63 Конституції України та повідомлено, що розгляд провадження буде відбуватися у  Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області. 
ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення.
У графі протоколу, якою передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 власноручно написав, що свою провину визнає у повному обсязі, в майбутньому подібних дій зобов`язується не вчиняти. 
Додатково в протоколі зазначено про те, що не вилучалось посвідчення водія та тимчасовій дозвіл на керування транспортними засобами не видавався. 
За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати  відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів. 
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень. 
Апеляційний суд вважає, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо невинуватості у вчиненні правопорушення вже перевірялись судом першої інстанції. 
Зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він не визнає факт керування транспортним засобом та стверджує, що працівники поліції діяли в порушення вимог ст..266 КУпАП, сфальсифікували докази та безпідставно звинуватили його у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Разом з тим, вищевказані пояснення ОСОБА_1 носять суперечливий та непослідовний характер і повністю спростовуються сукупністю інших доказів по справі, що свідчить про їх явну невідповідність дійсним фактичним обставинам.
Зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 жодним чином не спростовує правильність висновку суду про те, що він керував транспортним засобом у стані сп`яніння. 
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом були досліджені відеозаписи інспекторів патрульної поліції.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції зупиняють транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що останній не користувався ременем безпеки,з`ясовують особу водія транспортного засобу та повідомляють про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння. Працівники поліції пропонують водію автомобіля пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу Драгер на місці зупинки транспортного засобу.  ОСОБА_1 погоджується пройти такий огляд, однак повідомляє, що в нього відсутні документи, які підтверджують керування транспортним засобом та страховий поліс і  пропонує поліцейським домовитись з ним. Працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 про негативні наслідки його дій та вказують що від  нього стійкий запах алкоголю. ОСОБА_1 повідомляє, що дійсно вживав алкогольні напої, а саме пиво та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 проходить огляд на стан сп`яніння та повністю погоджується із позитивними результатом  у виді 1,55 проміле та повністю погоджується із твердженням працівника поліції, що відповідно до отриманого позитивного результату тесту він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Працівник поліції  роз`яснює процесуальні права водію транспортного засобу та повідомляє, що стосовно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортом засобом в стані алкогольного сп`яніння. Працівники поліції складають відповідний  протокол стосовно ОСОБА_1 , оголошують йому зміст протоколу та повідомляють про те, що розгляд провадження буде здійснюватися у суді. ОСОБА_1 повністю визнає свою провину  у вчиненні правопорушення, повідомляє, що він дійсно неправий, підписує протокол про адміністративне правопорушення. 
Даними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу , що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його дії після проходження огляду свідчать про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.  
       Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння  повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.   
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що результат огляду на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу носить попередній характер оскільки може бути перевірений шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.    Разом з тим, саме заперечення із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу є правовою підставою для проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
В той же час, відсутність заперечень щодо позитивного результату огляду на стан сп`яніння  свідчить про те,що працівники поліції позбавлені можливості забезпечити відповідний огляд у медичному закладі, оскільки водій транспортного засобу повністю погодився з тим, що перебуває у стані сп`яніння і цей факт не потребує проведення додатковий дій, щодо його доведення.  
Водій транспортного засобу на стадії проведення огляду на стан сп`яніння в порядку вимог ст.266 КУпАП самостійно вирішує чи заперечує він проти такого результату огляду  чи погоджується з ним. Тобто водій транспортного засобу самостійно вирішує питання щодо остаточності цього результату та визнання цього доказу  допустимим. 
    Таким чином, законодавцем встановлено, що  відсутність заперечення водія транспортного засобу з результатом позитивного огляду свідчить про визнання ним вказаного результату огляду  належним та допустимим доказом, який підтверджує факт перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння.
Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до рапорту працівника поліції  автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений  у зв`язку із порушенням останнім ПДР України. У зв`язку із наявністю ознак сп`яніння ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та погодився із позитивним результатом огляду,у зв`язку з чим стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує своє керівництво про законність дій працівників поліції.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності  дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції про те, що працівники поліції сфальсифікували відеозаписи, які долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки відеозаписи мають певні суперечності щодо часу вчинення правопорушення та проведення огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про фальсифікацію матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, можуть бути належним чином перевірені в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про неналежне виконання посадовими особами  своїх повноважень. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення  передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння .
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення  судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. 
З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-
                                                           
                                                             п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв