Постанова 
Іменем України
 
06 серпня 2024 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/12598/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва 
 
від 08 квітня 2024 року 
 
в складі судді Галагана В. І. 
 
у цивільній справі №755/4439/23 Дніпровського районного суду м. Києва
 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»
 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
 
про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення,
 
                                    У С Т А Н О В И В: 
 
11 березня 2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , та своєчасно з жовтня 2019 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, а з травня 2017 року не вносили плату за отримаі послуги централізованого постачання гарячої води, просив стягнути заборгованість у розмірі 60 841,50 грн.
 
Також, позивач, посилаючись на прострочення виконання відповідачами зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг просив стягнути на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 6 728,78 грн та 3% річних в розмірі 1 583,31 грн.
Мотивував свої вимоги тим, що надання послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198. Відповідачі отримують послуги, надані позивачем по квартирі АДРЕСА_1 . Однак з жовтня 2019 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з травня 2017 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.02.2024 у розмірі 60 841,50 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 43 908,82 грн, за послугу з постачання гарячої води - 16 932,68 грн. На вказану заборгованість позивач також нарахував інфляційні втрати в розмірі 6 728,78 грн та 3% річних в розмірі 1 583,31 грн за період до 23.02.2022.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року позов задоволено у повному обсязі.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд позбавив його можливості надати відзив на позовну заяву, адже строк надання відзиву спливав 08.04.2024, проте суд в цей день ухвалив оскаржуване рішення.
 
Вказав, що позивач свідомо зазначив невірну адресу його місця проживання з метою позбавленя його можливості надати свої заперечення.
 
В іншому доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду про задоволеня позову у зв`язку із тим, що відповідачі не проживають та не користуються наданими послугами за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Також вказав, що суд не звернув увагу на відсутність розрахунку заборгованості у матеріалах справи.
За вказаних обставин, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду від 08.04.2024 залишити без змін.
 
Відзив мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів скаржника щодо не проживання у квартирі АДРЕСА_1 , тоді як у період виникнення заборгованості, місце реєстрації відповідачів у даній квартиві підтверджено Витягом із Реєстру терторіальної громади м. Києва, а тому відповідачі вважаються споживачами послуг. Проживання в іншому місці не звільняє від оплати отриманих комунальних послуг. Матеріали справи не місться документального підтвердження щодо не проживання за місцем реєстрації.
 
Твердження скаржника щодо відсутності розрахунку заборгованості є безпідставними з огляду на долучення до позовної заяви розрахунків заборгованості за централізоване постачання гарячої води та централізоване опалення, які не спростовані відповідачами.
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без виклику учасників справи.
Скаржник - ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 08.04.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи  (а. с. 88-90).
Відповідачі, належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду від 08.04.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 88, 91, 121).
Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на рішення суду від 08.04.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 88, 89).
Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції та дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на підставі ліцензії від 01.06.2012 року №198.
За даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва                   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , з 25.12.1997 по теперішній час.
Відповідачі не здійснювали оплату послуг за надані їм послуги з централізованого опалення з жовтня 2019 року по січень 2024 та централізованого постачання гарячої водиз травня 2018 року по січень 2024 року, згідно розрахунку позивача заборгованістіь по оплаті цих послуг та з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих до 23.02.2022, складає 69 153,59 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягення заборгованості у повному обсязі, з огляду на таке.
У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень  та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»)
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц).
З розрахунків заборгованості, наданих позивачем, вбачається, що відповідачі з жовтня 2019 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з травня 2017 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на січень 2024 у розмірі 60 841,50 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 43 908,82 грн, за послугу з постачання гарячої води - 16 932,68 грн. Також, згідно розрахунків заборгованості, наданих позивачем, на суми заборгованостей у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні втратти в сумі 6 728,78 грн та 3% річних в сумі 1 583,31 грн, які нараховувалися до 23.02.2022 (а. с. 6-7).
Отже, у розрахунку заборгованості враховані положення Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 №206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», відповідно до якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. У зв`язку з цим, інфляційні втрати та 3% річних за період з 24 лютого 2022 року не нараховувались.
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем зазначеної суми заборгованості. Також матеріали спарви не містять доказів, що позивачем не надавались послуги, або надавалися послуги неналежної якості. 
Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, якими, зокрема, можуть бути висновок експерта (спеціаліста), щодо розміру нарахування заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг.
Суд першої інстанції встановив вищевказані обставини, застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та як наслідок дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неврахування судом обставин щодо не проживання відповідачів у квартирі, до якої позивачем надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.  Однак скаржник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до позивача із заявою про тимчасове не проживання. 
Так, за приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідачі не проживали у квартирі за якою позивачем нараховано заборгованість то саме він повинен надати докази на підтвердження обставин не проживання у квартирі за адресою:                          АДРЕСА_1 .
Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі. При цьому, таке правило не застосовується щодо надання послуг з постачання теплової енергії, тобто послуг з централізованого опалення.
А що стосується послуги з централізованого постачання гарячої води, то скаржником не надано доказів звернення до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» із заявою про не проживання у квартирі кв. АДРЕСА_1  у спірний період та що відповідачі бажають припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час їх відсутності за вказаною адресою.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначав адресу фактичного місця проживання, а вказав лише адресу місця реєстрації:  АДРЕСА_1 .
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції можливості відповідачу подати заперечення на позовну заяву, враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається. що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2024 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 22-24).
Також даною ухвалою роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву у строк, що не може перевищувати 15 днів з дня вручення копії даної ухвали. Також роз`яснено, що у разі ненадання учасником справи заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в матеріалах справи доказами.
Крім того, встановлено строк для подачі письмових заяв по суті позову до 08 квітня 2024 року.
У матеріалах справи наявне зворотнє поштове повідомлення на аркуші справи 27 з якого вбачається що судом надіслано копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2024 та копію позовної заяви з додатками за адресою:  АДРЕСА_1 . У графі «вручено» зазначено «18.03.24, особисто « ОСОБА_2 ».
Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Як установлено судом, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто усі відповідачі зареєстровані за однією адресою.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою скаржник зазначив свою адресу реєстрації: АДРЕСА_1 . Таку ж адресу скаржник зазначив щодо інших відповідачів. Інших адрес, в тому числі щодо фактичного місця проживання свого та інших відповідачів, скаржник не зазначав.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2024 та копію позовної заяви з додатками були вручені одному з повнолітніх членів сім`ї 18.03.2024, який зареєстрований та проживає разом з скаржником.
Таким чином, з урахуванням положень ч. 3 ст. 130 ЦПК України, відповідач був ознайомлений із ухвалою про відкриття провадження у справі та вимогами позовної заяви, розрахунком заборгованості з 18.03.2024, тобто завчасно. П`ятнадцятиденний строк для надання відзиву сплинув 02.04.2024, однак відповідачі скористалися правом на власний розсуд та не подали відзиву. Також не зверталися з клопотаням про продовження строку на подання відзиву з посиланням поважності причин неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом.
Також судом було встановлено строк до 08.04.2024, що стосувався заяв по суті спору. Однак, отримавши процесуальні документи 18.03.2024 до 08.04.2024 скаржник не звертався до суду із заявами по суті справи, а та обставина, що з 22.03.2024 по 05.04.2024 він перебував на лікуванні не свідчить про поважність причин неподання таких заяву у період з 19.03.2024 по 21.03.2024 та з 06.04.2024 по 08.04.2024. Більше того,  клопотаннь про продовження строку подання заперечень з посианням на поважність причин неможливості подання заперечень у строк, визначений судом, матеріали справи не місять. Доказів зверненя до суду з таким клопотанням чи запереченнями 08.04.2024 до апеляційної скарги не долучено.
Таким чином судом забезпечно принип змагальності сторін під час розгляду даної справи, а доводи скаржника в цій частині не приймаються колегією суддів.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України               
 
                                     П О С ТА Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                              О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                              О. В. Желепа

                                                                                              О. В. Немировська