ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 р.	Справа № 524/4430/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2024 р. (ухвалене  суддею  Предоляк О.С.)  по справі № 524/4430/24
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Департаменту патрульної поліції,      третя особа           Старший лейтенант поліції інспектор БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області Охріцький Ігор Анатолійович,  
          про скасування постановипо справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила скасувати постанову  інспектора БПП у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Охріцьким І.А. винесено постанову серії ЕНА № 1901198, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу україни про адміністративне правопорушення (в подальшому - КУпАП) та накладено штраф в сумі 340 грн.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2024 р.  у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,   позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2024 р. та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог:  КУпАП, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
У судове засідання учасники справи своїх   представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином,  представник апелянтки просив розгляд справи проводити без  його участі  та без участі апелянтки.  
Згідно із ч. 4 ст. 229, ч. 2   ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове  засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання   за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що 13.04.2024 р. інспектором БПП у м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Охріцьким І.А. винесено серії ЕНА № 1901198, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за .ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що вона 13.04.2024 р. о 15 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху більш ніж га 20 км/год., а саме рухалась зі швидкістю 78 км/год. в населеному пункті с. Кияшки Кременчуцького району, чим порушила п. 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (в подальшому – Правила). Швидкість руху вимірювалась приладом TruСam ТС 000639.
Не погоджуючись із вищевказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивачка звернулася до суду із цим позовом.
Відмовляючи   у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції   виходив з того, що   оскаржувана   постанова обґрунтована, у зв`язку з чим не   підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про Національну поліцію”, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 цього Кодексу.
Відповідно   до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із   п. 12.4 Правил, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Судовим розглядом встановлено, що позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що  вона 13.04.2024 р. о 15 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху більш ніж га 20 км/год., що підтверджується відеозаписом, оглянутим під час розгляду справи)   з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II № ТС008402.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  згідно із свідоцтвом про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29406, виданого ДП "Укрметртестстандарт" лазерний вимірювач швидкості руху т/з TruCam LTI 20/20 № ТС 000639 відповідає вимогам технічної документації. Свідоцтво чинне до 13.11.2024 р.
Згідно Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 року № 437, вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc., США, (номер за Державним реєстром засобів вимірювальної техніки) У3197-12 міжповірочний інтервал становить 1 рік.
Вищевказаний засіб  пройшов  повірку  та відповідає вимогам технічної документації, що підтверджується свідоцтвом  про повірку законодавчо  врегульованого засобу  вимірювальної техніки № 22-01/29406, яке  чинне до  від 13.11.2024 р.  
Можливість використання виробу “TruCAMLTІ20/20” виробництва LaserTechnologyInc. також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021 р. № 04/05/02-2522, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015.
Таким чином, суд апеляційної   інстанції погоджується з висновком суду першої   інстанції, що перевищення швидкості транспортним засобом, яким керував позивач підтверджується належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим оскаржувана  постанова відповідача  обґрунтована та не підлягає  скасуванню. 
Відповідно   до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доводи апелянтки, що  під час винесення оскаржуваної постанови працівниками поліції не проводився розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки їй не роз`яснювали права та обов`язки та  не  оголошено склад правопорушення та про початок розгляду справи, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки  вказане спростовується оглянутим під час розгляду справи відеозаписом подій. 
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2024 р.  – без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2024 р. по справі № 524/4430/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич