ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                Головуючий І інстанції: Труханович В.В.
03 вересня 2024 р.	Справа № 639/3463/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 липня 2024 року у справі № 639/3463/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: інспектор відділу поліції № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітан поліції Загорулько Антон Сергійович про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
В с т а н о в и в:
15.06.2024 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Кузнецов А.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2328752 від 06.06.2024 року, складену інспектором відділу поліції № 3 ХРУП № 1 ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Загорулько А.С., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а провадження по справі закрити.
В обґрунтування вимог адміністративного позову представник позивача зазначив, що з 31.05.2024 року по 07.06.2024 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Мерефянська центральна районна лікарня» з лівобічною пневмонією та іншими захворюваннями. Для можливості придбати ліків в аптеці, призначених лікарем даної установи, позивач скористався транспортним засобом свого дідуся – ОСОБА_2 06.06.2024 року приблизно о 14:00 год. авто під керуванням позивача було зупинено працівниками поліції по вул. Дніпровській у м. Мерефа, які не повідомивши про наявність законних підстав такої зупинки, останні склали оскаржувану постанову.
Також представник позивача звернув увагу, матеріали справи не містять будь-яких доказів законної зупинки транспортного засобу, оскільки по вул. Дніпровській у м. Мерефа, відсутній блокпост, позивач не порушував комендантську година, а також правила дорожнього руху. В свою чергу, неодноразові вимоги позивача до працівників поліції надати будь-які докази законної зупинки транспортного засобу виявились без результатними і були проігноровані.
Крім того, представник позивача зазначив, що при складанні постанови ОСОБА_1 одразу зазначив, що він не є власником цього автомобіля (ці обставини одразу встановлені працівниками поліції при розгляді справи якого фактично не було, бо оскаржувана постанова складалась посадовою особою в службовому автомобілі без присутності позивача), вказаним транспортним засобом він скористався вперше, у зв`язку з невідкладними обставинами, лише з метою купівлі ліків в аптеці. Проте, що номерний знак не відповідає встановленим зразкам йому нічого не було відомо і у разі усвідомленнях цих обставин він би не скористався цим авто. Таким чином, в діях позивача відсутній умисел на вчинення цього правопорушення, як суб`єктивної сторони, а тому сам факт посилання на норми діючого законодавства не є доказом у цій справі,  що виключає склад адміністративного правопорушення.
Також представник позивача зазначив, що під час складання постанови співробітником поліції не було роз`яснено позивачу його прав та обов`язків, визначених  ст. 63 Конституції України  та  ст. 268 КУпАП, в наслідок чого відсутній відповідний підпис позивача в п. 8 постанови. Крім того, відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського, що може бути наданий в майбутньому при судовому розгляді не може вважатися належним доказом з огляду на те, що оскаржувана постанова не відповідає приписам ч. 3  ст. 283 КУпАП, де передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.
У відзиві на адміністративний позов відповідач ГУ НП в Харківській області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що 06.06.2024 року згідно затвердженого графіку чергувань поліцейських відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області на добове чергування у складі екіпажу СРПП «Буди- 36» заступили інспектор СРПП відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 та поліцейський цього ж підрозділу сержант поліції ОСОБА_4 .. Територією обслуговування вказаного наряду визначено Мереф`янську міську територіальну громаду. 06.06.2024 року о 14 год. 15 хв. під час несення служби на вищевказаній території обслуговування, поліцейськими відділу поліції № З ХРУП№ 1було помічено транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado 150 з номерним знаком НОМЕР_1 , на задній частині якого були затемнені задні світлові прилади.  Під час слідування за вказаним транспортним засобом, поліцейськими при перевірці на службовому планшеті у підсистемі ІПНП «Автотранспорт», було встановлено, що номерний знак НОМЕР_1 за даними Головного сервісного центру МВС України не значиться. Відповідно до пункту 3статті 35 Закону України «Про Національну поліцію»  поліцейськими було здійснено зупинку транспортного засобу ToyotaLandCruiserPrado150, н.з.  НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .. В ході спілкування з поліцейськими позивач повідомив, що він є оперативним працівником одного з підрозділів поліції ГУ НП в Харківській області, проте надати службове посвідчення відмовився. На прохання пред`явити посвідчення водія на право керування транспортними засобами пред`явив водійське посвідчення в застосунку Дія серії НОМЕР_2 , надавати для перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль ОСОБА_1 відмовився.
Також відповідач зазначив, що при спілкуванні з водієм інспектором ОСОБА_3   було вказано, що у транспортного засобу задні світлові прилади затемнені, що є порушенням п.31.4.3 «ґ» Правил дорожнього руху України, на що водій повідомив, що це передбачено комплектацією вказаного транспортного засобу.  При перевірці водія ОСОБА_1   за даними підсистеми ІПНПГСЦ «Посвідчення водія», було встановлено, що 23.05.2024 року поліцейським відділення поліції № 2 (м. Люботин) Харківського РУП № 1ГУНП в Харківській області до позивача  вже було застосовано адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.121-3КУпАП  (постанова серії ЕНА № 2221053) за фактом керування вищевказаним транспортним засобом з номерним знаком що не належить цьому транспортному засобу. В подальшому інспектором було встановлено, що відповідно до відомостей ГСЦ МВСУ країни транспортному засобу ToyotaLandCruiserPrado150 під керуванням  ОСОБА_1   присвоєно номерний знак НОМЕР_3 , що вказувало на те, що на транспортному засобі встановлено номерні знаки, які не належать цьому транспортному засобу.  Також при спілкуванні з поліцейськими позивач  пояснив, що «це підвіси» і використовує їх в оперативних цілях, хоча підтвердити, що він є поліцейським він не зміг.     ОСОБА_1   було повідомлено, що у відношенні нього буде винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.. В подальшому у відношенні позивача було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2328752 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. Поліцейським роз`яснено гр. ОСОБА_1 права та обов`язки передбачені  ст. 268 КУпАП. Вказані події фіксувалися на службовий портативний відео реєстратор (бодікам) інв. № 1113057280/65.
У письмових поясненнях тертя особа інспектор Загорулько А.С. наводить аргументи, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов ГУ НП в Харківській області.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 липня 2024 року задоволено вимоги позову ОСОБА_1 .
Так, судовим рішенням скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не в автоматичному режимі серії ЕНА №2328752 від 06.06.2024 року, винесену Інспектором відділу поліції № 3 (м. Мерефа) Харківського РУП № 1ГУНП в Харківській області капітаном поліції Загорулько А.С., якою  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1  ст. 121-3 КУпАП  і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1   про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1  ст. 121-3 КУпАП  закрито.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Харківській області на користь  ОСОБА_1   судовий збір у розмірі 605, 60 грн.
Судове рішення вмотивовано тим, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Зі змісту спірної постанови судом встановлено, що в п. 7 «До постанови додаються» не містяться посилання на жодні докази, зокрема, і на відеозапис з (бодікам) інв. № 1113057280/65, на який посилається представник відповідача. Крім того, при відкритті  диска з медіа файлами, останні містять назви 134927F, 134928F, 134929F, 140428F, 142349F, на які, в свою чергу, сторона відповідача не посилалась, ані у відзиві на позовну заяву, ані в судовому засіданні.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ НП в Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов. Крім того, відповідач посилаючись на висновки Верховного Суду від 11.09.2018 року по справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 року по справі справа № 826/15341/15 зазначає, що відсутність в постанові серії ЕНА № 2328752 повідомлення про використання технічного засобу (при наявності на відеозапису повідомлення ОСОБА_1 працівником поліції про те, що ведеться відеозйомка), номеру камери та на який засіб фіксувався відеозапис, жодним чином не призвело до порушення прав і свобод правопорушника у зв`язку з чим, доводи суду першої інстанції про недопустимість доказу – відеозапису з портативного відеореєстратора, необґрунтовані. Також відповідач зазначає, що окремі недоліки оформлення постанови про адміністративне правопорушення не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо невідповідності постанови про адміністративне правопорушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 і, як наслідок, не зазначення в постанові технічних засобів, якими здійснено відеозапис з відеореєстратора є підставою вважати таке відео неналежним доказом.  Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Вказані в рішенні суду недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. 
У відзиві на апеляційна скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судовим розглядом справи встановлено, що 06.06.2024 року інспектором відділу поліції № 3 (м. Мерефа) Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Загорулько А.С.. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2328752, згідно з якою 06.06.2024 року о 14:23 год в м. Мерефа по вул. Дніпровська, 18, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, на якому встановлено номерний знак НОМЕР_1 , який не належить цьому транспортному засобу, чим порушив п. 2.9 в ПДР України, та скоїв правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (а.с. 65).
В постанові мається посилання на доказ скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а саме зазначено «відео з бодікама».
Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-XII) визначається ПДР України, які встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п. 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно  п. 30.2 ПДР  України, на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.
Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Відповідно до п. 2.9 «в» ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Відповідно до ч. 1  ст. 121-3 КУпАП  керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що за ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст. 278 КУпАП).
Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом частин першої-третьої ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Означене кореспондує нормам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція), яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Так, відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів зазначає, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.
Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Пунктом 2 розділу П Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженого наказом МВС України, зареєстрованим Мінюстом України 11.01.2019 року за № 28/32999, визначено, що портативний відео реєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.
Відповідно до абзацу третього розділу П вказаної Інструкції, портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації (далі - Журнал обліку) (додаток 1), який зберігається в органі, підрозділі поліції.
Як убачається із постанови від 06.06.2024 року, серії ЕНА № 2328752 (а.с. 65), в постанові, в порушення вимог частини 3 ст. 283 КУпАП, не зазначено номеру портативного відеореєстратора, яким здійснено, у даному випадку відеозапис, який, на думку відповідача, є доказом відеофіксації правопорушення.
Частиною 1 ст.74 КАС України передбачено, що докази, одержані з порушенням порядку встановленого законом, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.  
Колегія суддів зауважує, що оскаржувана постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.
Таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зауважує, що факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем ОСОБА_1 заперечується, втім, доказів в обґрунтування прийнятої постанови відповідачем судам першої та апеляційної інстанції не надано, що унеможливлює підтвердити факт вчинення інкримінованого правопорушення позивачем, а також факт дотримання поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотримання правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Колегія суддів зазначає, що сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Враховуючи, що відповідач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування винесеної постанови, колегія суддів приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП є недоведеним.
Щодо посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від від 11.09.2018 року по справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 року по справі справа № 826/15341/15, колегія суддів зазначає, що обставини справ, з урахуванням яких зроблені ці висновки, не є тотожними обставинам даної справи. 
Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень, у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 липня 2024 року по справі № 639/3463/24, - без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	Л.В. Курило    А.О. Бегунц