ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/5871/22		
Провадження № 22-ц/821/1130/24		
Категорія: 305010000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Ярошенка Б.М. 

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач: Приватне підприємство «Надія»,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Надія» - адвоката Барілова Сергія Анатолійовича на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 квітня 2024 року(ухваленого під головуванням судді Булгакової Г.В. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси,  повний текст рішення виготовлено 02 травня 2024 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Надія» про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

11 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила стягнути із ПП «Надія» на її користь моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.11.1989 між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, в якому у них народилося троє дітей. 
З 11.05.2017 ОСОБА_2 розпочав працювати у ПП «Надія» електрозварювальником 5 розряду. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_2 , під час виконання ним будівельних робіт на будівельному майданчику, впала бетонна плита і привалила його. 
На місце було викликано швидку допомогу, яка його забрала до лікарні, де він і помер внаслідок отриманих травм. 
За даним фактом 08.09.2021 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 272 КК України. 
На даний час досудове розслідування триває. Згідно Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17 год. 25 хв. в ПП «Надія» від 30.08.2022, складеного комісією, утвореною наказом Управління Держпраці у Черкаській області від 10.09.2021, нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 визнано пов`язаним з виробництвом. Як зазначено у Акті, електрозварювальник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно графіку роботи, своєчасно прибув на робоче місце на будівельний майданчик по АДРЕСА_1 де переодягнувся у спеціальний одяг та взуття. 
На будівельному майданчику близько восьмої години виконавець робіт ПП «Надія» ОСОБА_6 поставив завдання бригаді у складі ОСОБА_2 , бетоняра ОСОБА_3 , тесляра ОСОБА_4 , кранівника ОСОБА_5 продовжувати роботу по огородженню будівельного майданчику,ознайомив їх з технологічною картою та процесом монтажу залізобетонних плит, провів інструктаж працівникам, наголосивши щоб звертали увагу на монтажні петлі та закладні деталі. 
На спланованій ділянці майбутньої огорожі ОСОБА_6 зробив розмітку місць встановлення фундаментів забору і бригада приступила до роботи. Для монтажу паркану бригада використовувала стандартні залізобетонні конструкції. Для з`єднання закладних деталей залізобетонних плит з закладними деталями стовпів бригада використовувала прокат арматурний, призначений для армування звичайних і попередньо напружених залізобетонних конструкцій. Зварювальні роботи виконував ОСОБА_2 Переміщення елементів огорожі здійснювалося за допомогою гусеничного крану МКГ-25.01А, заводський № 279. Якість виконаних монтажних робіт протягом робочого дня періодично контролював ОСОБА_6 . Протягом робочого дня працівниками було змонтовано 5 секцій огорожі. 
В кінці робочого дня ОСОБА_6 було прийнято рішення по встановленню шостої секції огорожі, після чого він відбув з місця виконання робіт до вагончика охорони, а потім на автомобілі залишив будівельний майданчик.
Близько 16 години 40 хвилин кранівник ОСОБА_5 підвів залізобетонну плиту до стійок огорожі. ОСОБА_2 дав команду кранівнику, що він приступає до зварювання монтажних елементів огорожі. Закріпивши плиту в двох місцях, знизу плити та в одному зверху, ОСОБА_2 повідомив кранівника, що ним здійснено приварювання плити огорожі та дав команду кранівнику ОСОБА_5 опускати гак крана для від`єднання строп. Знявши стропи з монтажних петель плити ОСОБА_2 знаками просигналізував кранівнику ОСОБА_5 , що робота крана завершена. ОСОБА_5 відігнав кран на місце стоянки та пішов переодягатися в побутове приміщення. 
ОСОБА_2 сказав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щоб ті прибирали землю з тротуару, а сам приступив до подальшого закріплення залізобетонної плити. 
Через деякий час, в результаті охолодження і впливу навантаження плити, на не якісно виконаному зварному шву верхньої закладної деталі, утворилась тріщина. Залізобетонна плита втратила рівновагу і впала на землю, провернувшись на нижніх закладних деталях. 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почули глухий звук, обернулися лицем до огорожі і побачили що залізобетонна плита огорожі впала, а ОСОБА_2 ніде не видно. Підбігши до плити, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побачили, що ОСОБА_2 знаходиться під плитою. Щоб вивільнити ОСОБА_2 вони спробували вручну підняти плиту але не змогли та почали кликати на допомогу. ОСОБА_5 помітивши метушню біля огорожі завів гусеничний кран та підігнав його до огорожі. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застропували залізобетонну плиту. За допомогою крану плиту припідняли та закріпили. ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали надавати допомогу потерпілому. Охоронник викликав швидку допомогу. ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив про нещасний випадок із електрозварювальником ОСОБА_2 . Про настання нещасного випадку було повідомлено керівника підприємства та службу охорони праці.
Каретою швидкої медичної допомоги ОСОБА_2 було доставлено до КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», де він і помер.
Основною причиною нещасного випадку у Акті зазначено неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво, конструкцію виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, ладнання, устаткування тощо. Супутніми, зокрема, незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, невиконання посадових обов`язків, порушення технологічного процесу.
Як встановлено з Акту, порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці допустили директор, головний інженер, начальник дільниці, виконавець робіт ПП «Надія» та ОСОБА_2 . Порушення допущені ОСОБА_2 не є основними причинами нещасного випадку на виробництві. 
Позивачка вказує, що смерть ОСОБА_2 завдала їй неймовірних хвилювань та моральних страждань, внаслідок чого погіршився її стан здоров`я. З часу смерті чоловіка вона втратила впевненість у завтрашньому дні, оскільки він був її опорою у житті. 
Крім того, їй доводиться докладати багато зусиль для організації свого життя, що насамперед пов`язано з організацією побуту, утриманням будинку та господарства, у чому чоловік завжди був надійним господарем та помічником. 
Вважає, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який вона відчуває через загибель чоловіка.
На підставі наведеного  ОСОБА_1 просила стягнути з ПП «Надія» на свою користь моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ПП «Надія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн.
Стягнуто з ПП «Надія» на користь держави судовий збір у розмірі 1 500,00 грн.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що враховуючи обставини нещасного випадку, який стався з ОСОБА_2 ,  те, що його причинами були як порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача, так і порушення трудової дисципліни самим загиблим, а також беручи до уваги глибину, характер і тривалість моральних страждань позивачки, у зв`язку із смертю чоловіка, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках та незворотність наслідків, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки на відшкодування завданої моральної шкоди 150 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 30 травня 2024 року представник ПП «Надія» - адвокат Барілов С.А., вважаючи оскаржуване рішення суду необгрунтованим і незаконним, постановленим із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2024 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що як вбачається з листа КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи « №01-1-05/498 від 08.10.2021 «згідно висновку експерта № 05-3-08/3001 від 23.09.2021 в крові трупа ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у кількості 1,64 проміле. Така концентрація етилового спирту в крові може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння відносно живих осіб».
Вказує, що матеріали розслідування нещасного випадку містять підтвердження про проведення працівниками ПП «Надія» численних інструктажів з потерпілим з питань охорони праці.
Згідно висновку Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 в ПП «Надія», нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 , визнано пов`язаним з виробництвом.
В Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 в ПП «Надія», основною причиною нещасного випадку зазначено неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво, реконструкцію виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, обладнання, устаткування тощо. Супутніми: незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, невиконання посадових обов`язків, порушення технологічного процесу, алкогольне, наркотичне, токсикологічне сп`яніння. 
Згідно Розділу 10 акту зазначено, що матеріали, на підставі яких зроблено висновки, відсутні, тобто розслідування нещасного випадку та висновки, викладені в Акті, зроблені за відсутності будь-яких матеріалів нещасного випадку.
Висновки, зазначені в Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, не відповідають матеріалам та обставинам справи, тому ПП «Надія» вважає, що вказаний Акт є недопустимим та недостовірним доказом і не може бути прийнятий до уваги судом.
Ступінь вини відповідача можливо встановити за результатами кримінального провадження № 12021250310002460 від 08.09.2021 за ч. 2 ст. 272 КК України, досудове розслідування якого на даний момент триває.
Враховуючи результати огляду місця нещасного випадку та свідчення безпосередніх свідків, ПП «Надія» вважає, що вищевказана подія сталася з причини неякісної сварки з`єднань конструкції залізобетонної огорожі, що спричинило падіння плити, а також порушення трудової дисципліни потерпілим, а саме вживання ним на робочому місці алкоголю. 
Вказує, що позивачкою не надано жодних доказів понесених нею моральних страждань.
Зауважує, що в справі №235/3191/19, на яку посилається позивач у відповіді на відзив як аналогічну, суд, враховуючи наявність вини самого загиблого, стягнув лише 16% від заявленої суми та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 недостатньо обгрунтовані та підтверджені документально і не доводять обов`язок ПП «Надія» відшкодувати заявлену шкоду.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 , який за життя працював у ПП «Надія» електрозварювальником 5 розряду.
ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17 год. 25 хв., під час виконання трудових обов`язків з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер.
Згідно з Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17 год. 25 хв. в ПП «Надія» від 30.08.2022, складеним комісією, утвореною наказом Управління Держпраці у Черкаській області від 10.09.2021, нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 пов`язаний з виробництвом. Основною причиною настання нещасного випадку зазначено: неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво, конструкцію виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, обладнання, устаткування тощо, супутніми - незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, невиконання посадових обов`язків, порушення технологічного процесу; алкогольне, наркотичне, токсичне сп`яніння. Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці визнано директора ПП «Надія» ОСОБА_7., заступника директора з питань будівництва-головного інженера ПП «Надія» ОСОБА_9, начальника дільниці ПП «Надія» ОСОБА_8, виконавця робіт ПП «Надія» ОСОБА_6, а також електрозварювальника ПП «Надія» ОСОБА_2
Звертаючись до суду із даною позовною заявою, ОСОБА_1 посилалася на те, що смерть чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві завдала їй моральних страждань, в неї погіршився стан здоров`я, вона втратила впевненість у завтрашньому дні та змушена докладати багато зусиль для організації свого життя.
Моральну шкоду позивачка оцінила у розмірі 150 000,00 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Предметом даної справи є відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до статті 15 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
           Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).
           Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини (частини перша та друга статті 27 Конституції України).
           Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці) частина четверта статті 43 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).
           Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства (частина перша статті 6 Закону України «Про охорону праці»).
           Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»).
          Статтею 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.  Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу.  Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.  Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.  Роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від виконання дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, що становить небезпеку для життя чи здоров`я такого працівника або людей, які його оточують, і навколишнього середовища.
           Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці. Забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту (ст. 141 КЗпП України).
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
           Про порядок вирішення питання щодо наявності правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи під час виконання трудових обов`язків було зазначено Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19, згідно з висновками якої вирішення питання про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.
           Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
           Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПП «Надія», а саме працював електрозварювальником 5 розряду та в робочий час, під час виконання трудових обов`язків, із ним стався нещасний випадок, в результаті якого він помер.
Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17 год. 25 хв. в ПП «Надія» від 30.08.2022, складеним комісією, утвореною наказом Управління Держпраці у Черкаській області від 10.09.2021, нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 пов`язаний з виробництвом. Основною причиною настання нещасного випадку зазначено неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво, конструкцію виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, обладнання, устаткування тощо, супутніми - незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, невиконання посадових обов`язків, порушення технологічного процесу; алкогольне, наркотичне, токсичне сп`яніння. Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці визнано директора ПП «Надія» ОСОБА_7., заступника директора з питань будівництва-головного інженера ПП «Надія» ОСОБА_9, начальника дільниці ПП «Надія» ОСОБА_8, виконавця робіт ПП «Надія» ОСОБА_6, а також електрозварювальника ПП «Надія» ОСОБА_2
Нещасним випадком визнається обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за дорученням роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення тощо (пункт 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно керувався обставинами щодо доведеності вини ПП «Надія» при виконанні вимог статей 141, 153 КЗпП України, що може мати наслідком відшкодування позивачці моральної шкоди на підставі статей 23, 1167, 1168 ЦК України.
Не приймаються колегією суддів доводи скаржника, що висновки, зазначені в Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, не відповідають матеріалам та обставинам справи, у зв`язку із чим відповідач вважає, що вказаний Акт є недопустимим та недостовірним доказом і не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки вказаний Акт в судовому порядку не скасований і є дійсним.
Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 12 червня 2024 року, у справі № 712/8637/23 у задоволенні позовуФедерації професійних спілок Черкаської області до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа: Приватне підприємство «Надія» про визнання недійсним акту розслідування нещасного випадку- відмовлено.
Доводи скаржника в апеляційній скарзі щодо порушення загиблим трудової дисципліни та відсутність вини підприємства у настанні нещасного випадку, були предметом розгляду у суді першої інстанції і судом вірно зазначено про те, що допущені загиблим порушення та ступінь його вини у настанні нещасного випадку, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову його дружині про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди.
Доводи скаржника, що позивачкою не надано жодних доказів моральних страждань не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки факт завдання моральної шкоди позивачці у зв`язку з передчасною втратою близької людини підтверджений, позивачка переживає душевні та психологічні страждання, позбавлена можливості отримувати від чоловіка підтримку та матеріальну допомогу, що спричинило порушення її нормального життя.
Колегія суддів вважає, що неможливо встановити ціну людського життя, немає конкретних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, її розмір може мати умовний вираз.
Інші посилання скаржника в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, оцінив надані сторонами докази в їх сукупності і дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  представника Приватного підприємства «Надія» - адвоката Барілова Сергія Анатолійовича - залишити без задоволення. 
Рішення  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Приватного підприємства «Надія» про відшкодування моральної шкоди- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                                  О.В. Карпенко

Судді                                                                                 Л.І. Василенко

                                                                                       О.М. Новіков