Справа № 348/2598/23 
Провадження № 22-ц/4808/757/24 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого  (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів                                              Василишин Л.В., Пнівчук О.В.,
секретаря                                       Кузів А.В.,
з участю                 представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Голіней Л.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – орган опіки та піклування Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав,      за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Голіней Лілії Дмитрівни на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Міськевич О.Я. 18 березня 2024 року в м. Надвірна Івано-Франківської області, повний текст якого складено 28 березня 2024 року,                                                      
                                                  
                                                       в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року представник  ОСОБА_1 – адвокат Голіней Л.Д. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Ланчинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 02 червня 2020 позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у Яремчанському міському відділі ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 20. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.
07 жовтня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.
Відповідач зовсім не займався вихованням та забезпеченням дитини, не створював умови для добробуту сім`ї, часто був ініціатором конфліктів.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 повністю самоусунувся від виховання дочки,   не утримує дитину, не вітає її з днем народження та жодним чином не цікавиться а ні її здоров`ям, а ні її потребами.
Також відповідач намагається чинити тиск на позивачку, зокрема, погрожує фізичною розправою їй та всій її сім`ї. Агресивна поведінка відповідача зафіксована на відео- та звукозаписі.
Просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .   (а.с.1-3).
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.74-76).
Не погодившись таким з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Голіней Л.Д. подала апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, спираючись на військовий стан в Україні.
Висновок органу опіку та піклування є необґрунтованим, оскільки службою у справах дітей Ланчинської селищної ради не досліджено в повному обсязі обставин справи. Зокрема, служба не виїжджала по місцю проживання дитини, не спілкувалася з бабусею чи сусідами з даного приводу. На засіданні члени комісії приділяли здебільшого увагу тим обов`язкам, які виконує мати та уникали запитань щодо обов`язків батька. На засіданні комісії також представником відповідача було озвучено свою позицію, яка полягала в тому, що відповідач буде виконувати свої обов`язки після того, як повернеться в Україну (після закінчення воєнного стану).
Відповідачем не вчинено жодних дій, для того, щоб спілкуватися з дитиною і забезпечити її належною турботою та рівнем життя. Зокрема, немає звернень у службу у справах дітей з приводу заборони йому бачити дитину та встановлення днів чи годин для зустрічей. Кордон України на в`їзд відкритий, проте, відповідач, переживаючи за своє життя, не бажає їхати в Україну.
Таким чином, ОСОБА_2 свідомо обрано такі життєві умови ще у 2021 році, за якими відсутня його участь у вихованні дитини, що у свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків у розуміння ст.164 СК України. 
Також вказує, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.80-82).
Представник ОСОБА_2 подав відзив (додаткові пояснення). Вказує, що відсутня вина відповідача в тому, що станом на день подання позовної заяви відповідач не спілкується з дочкою, матеріально не допомагає їй, не цікавиться вихованням дитини, оскільки  позивачка чинить відповідачу  перешкоди в цьому.
Час від часу ОСОБА_2 передає кошти матері для того, щоб вона купила дочці подарунки на день народження та необхідні речі, бо позивачка не надала свої банківські реквізити для перерахування коштів.  Відповідач бажає спілкуватися з дочкою та брати активну участь у вихованні, однак з 16 лютого 2022 року перебуває за межами України.
Просив рішення суду залишити без змін (а.с.100-102).
У судове засідання не з`явився ОСОБА_2 , про причини неявки не повідомив, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – органу опіки та піклування Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області просив розглядати справу без присутності представника органу опіки та піклування.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності відповідача та представника третьої особи.
Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Голіней Л.Д., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обгрунтованою, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони є батьками дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.09.2020 (а.с. 8).  
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02.06.2020 перебували в шлюбі. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2021р. шлюб розірвано. Неповнолітню дочку ОСОБА_3 залишено проживати разом з матір`ю (а.с. 6-7)
З акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї, складеного старостою Добротівського старостинського округу, та витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.10.2023 за № 297, виданого Ланчинською селищною радою, встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .   (а.с. 9-10).
Зі змісту повідомлення КП «Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги Ланчинської селищної ради» від 24.10.2023 № 264, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , спостерігається при КНП ЦПМСД Ланчинської селищної ради з народження. Дитина росте і розвивається згідно віку, отримує планові вакцини згідно календаря щеплень. Періодично хворіє респіраторними захворюваннями. В 2022 році дитина перебувала за кордоном. За 2023 рік дитина відвідувала сімейного лікаря з бабусею, так як мати і батько перебувають на тимчасових заробітках (а.с. 12).
На виконання ухвали суду від 02.11.2023р., органом опіки та піклування Ланчинської селищної ради надано суду витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 06.12.2023. та рішення виконачого комітету від 06.12.2023 № 70 «Про розгляд ухвали Надвірнянського районного суду», з яких встановлено, що питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та засіданні виконавчого комітету 06.12.2023р.. Представник позивача ОСОБА_4 на засіданні комісії пояснила, що після розірвання шлюбу 07.10.2021р. батько малолітньої дитини самоусунувся від виховання дочки, матеріально не забезпечує, не вітає дочку з днем народження, не цікавиться і здоров`ям,  потребами дитини. Представник відповідача ОСОБА_5 на засіданні комісії пояснив, що ОСОБА_2 не відмовляється від своїх батьківських обов`язків щодо своє дочки ОСОБА_3 та готовий матеріально допомагати та утримувати дитину, спілкуватися з нею, брати активну участь у її вихованні. Проте ОСОБА_1 чинить перешкоди  йому спілкуванні з дочкою, так як заблокувала телефонні дзвінки та доступ до усіх відомих йому аккаунтів. Дівчинці  три роки, а тому, щоб зв`язатись з нею, змушений дзвонити на телефон матері. Відповідач наголошує на тому, що після того, як повернеться в Україну буде зустрічатись із дочкою, брати участь у її вихованні та допомагати їй матеріально. М.Нагорняк, ОСОБА_6 наголосили, що мати дитини тривалий перебуває за кордоном, а вихованням дитини займається бабуся по материнській лінії ОСОБА_7 .Гураль зауважила, що при бесіді з матір`ю дитини, ОСОБА_1 пояснила, що вона хоче позбавити батьківських прав ОСОБА_2 для того, щоб в подальшому не потрібно було дозволу від батька для виїзду з дитиною кордону. Також повідомила, що ця обставина не є підставою для позбавлення батьківських прав. За результатами засідання комісією було прийнято рішення щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 49-50).
Також на виконання ухвали суду від 26.02.2024р. про витребування доказів, Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України 12.03.2024р. надано інформацію про те, що відповідач ОСОБА_2 в період з 29.08.2020р. по 31.10.2023р. дев`ять разів здійснив перетин державного кордону України (чотири рази у напрямку – в`їзд, п`ять разів у напрямку – виїзд. Останній раз 16.02.2022р. у пункті пропуску «Шегині» у напрямку – виїзд) (а.с. 69).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили суду, що між сторонами за час спільного проживання склались неприязні відносини через агресивну поведінку відповідача. Їм відомо, що батько дитини вже тривалий час, а саме від народження дочки перебуває за кордоном, з дитиною не спілкується, матеріально її не утримує, самоусунувся від виховання дитини. При спілкуванні з позивачкою відповідач висловлює в її сторону погрози.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд, виходив з положень ст.ст. 19, 27, Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, ст. 51 Конституції України, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 155, 164 СК України, встановивши, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а, навпаки, бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, проте у зв`язку з перебуванням за кордоном на роботі не може в повному обсязі брати участь у вихованні дитини, дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав. При цьому, позбавлення його батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.
З такими висновками апеляційний суд погоджується з огляду на таке.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Так, ставлення відповідача до дочки не можна вважати зразковим чи належним.
Відповідач, зазначаючи, що позивачка створює йому перешкоди у вихованні дитини, не застосовував жодних заходів зі своєї сторони щодо забезпечення йому можливості приймати участь у вихованні дитини. Так, відповідач, розуміючи, що усунення його від участі у вихованні дитини суперечить інтересам дитини, однак не звертався до органу опіки і піклування про визначення йому часу на участь у вихованні,  а також утримався від активних дій щодо матеріального утримання дитини. 
Разом із тим, встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що до відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням матері батьківських обов`язків, або, що мати притягувалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.
Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спілкування з батьком суперечитиме інтересам дитини, а також доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також не обґрунтувала в чому полягає захист інтересів дитини у спосіб позбавлення відповідачки батьківських прав і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів, що свідчить про відсутність правових підстав для позбавлення батька батьківських прав. 
Також матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_2 , які б свідчили про ухилення від виховання дитини.
Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення його батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосовується лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позбавлення батьківських прав відповідача не відповідатиме інтересам самої дитини і застосування такого заходу, в даному випадку, не є необхідним, а тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітету Ланчинської селищної ради Івано-Франківської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відтак, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року слід змінити. Доповнити резолютивну частину рішення реченням такого змісту: «Покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітету Ланчинської селищної ради Івано-Франківської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Водночас апеляційний суд наголошує на тому, що відсутність реальних змін у поведінці відповідача як батька щодо дочки протягом розумного строку після ухвалення оскаржуваного судового рішення може стати підставою для ініціювання нового судового провадження про позбавлення його батьківських прав у майбутньому (постанова ВС у справі №640/13989/19 від 24.08.2022 року).
Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374,376,381-384 ЦПК України, суд, 
                                                     п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Голіней Лілії Дмитрівни  задовольнити частково.
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року змінити.
Доповнити резолютивну частину рішення реченням такого змісту: «Покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітету Ланчинської селищної ради Івано-Франківської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 »
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.О. Максюта

Судді:                                                                                       Л.В. Василишин
                                                                                                                    
                                                                                                  О.В. Пнівчук

Повний текст складено 08 липня 2024 року.