ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року	Львів	Справа № 140/16963/23 пров. № А/857/5535/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                  Шинкар Т.І.,
суддів                                                    Іщук Л.П., Обрізка І.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року (головуючий суддя Денисюк Р.С.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні, м. Луцьк    у справі № 140/16963/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до   Волинської митниці  про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, 
В С Т А Н О В И В :

27 червня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі –позивачі) звернулися з позовом до Волинської митниці (далі – Митниця), в якому просили визнати дії протиправними щодо відмови у пропуску через митний кордон України 02.04.2023 та визнання протиправною і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2023 № UA 205110/2023/000605.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205110/2023/000605 від 02.04.2023. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент подання декларації ОСОБА_2 , інспектору митниці були подані відповідні документи, визначені Положенням №5, що підтверджують зняття готівки з її власних рахунків. Зняття готівки ОСОБА_3 з рахунків ОСОБА_2 за наявності належно завіреної довіреності, свідчить про те, що така особа діє не у власних інтересах, а в інтересах довірителя. За таких умов це підтверджує зняття готівки з власних рахунків саме декларантом. Відповідачем не доведено наявності правових підстав для висновку про відсутність дозвільних документів у ОСОБА_2 , що підтверджують нею зняття готівки з власних рахунків, які покладені в основу оспорюваного рішення. Суд при вирішенні даного спору дав правову оцінку спірному рішенню, а саме картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205110/2023/000605 від 02.04.2023 та прийшов до висновку про його протиправність. Зазначив, що визнання протиправним та скасування рішення судом, не потребують в подальшому визнання протиправними дій посадової особи щодо відмови у пропуску через митний кордон декларанта, наслідком якого є прийняте такою особою рішення, що є предметом спірних правовідносин у даній справі. У даному випадку причиною не пропуску через державний кордон є рішення, а не дії посадової особи. Відтак, в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій інспектора митниці ОСОБА_4 щодо відмови у пропуску через митний кордон позивачів відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця подала апеляційну скаргу з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в результаті проведення детального аналізу поданих документів встановлено, що всі готівкові кошти в сумі 146 395 євро, які декларували громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно поданих квитанцій про здійснення валютно-обмінних операцій, належать громадянину ОСОБА_1 . Оскільки чинним законодавством, а саме ст. 197 Митного кодексу України «Обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України», ст. 8 «Транскордонне переміщення валютних цінностей» Закону України  від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Постанови Правління НБУ від 02.01.2019 №3 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №5, фізичні особи можуть переміщувати через митний кордон України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу; фізичні особи-резиденти у разі здійснення транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання а межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, додають до декларації документи, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро. Тобто у громадянки ОСОБА_2 відсутні документи, що підтверджують валютно-обмінні операції на суму задекларованої нею валюти у сумі 83 195 євро., отже рішення щодо відмови в пропуску через митний кордон України та оформлено картку відмови від 02.04.2023 UА205110/2023/000605 прийнято правомірно. 
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду – без змін. ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи положення  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з  ст.242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам  статті 242 КАС України  відповідає.          
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 02.04.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей на суму 83195 євро кожна.
До митної декларації ОСОБА_1 долучено: виписки з особового рахунку за період з 13.02.2023 по 29.03.2023 та операцій по рахунку за 30.03.2023 та 31.03.2023, які видані АТ «ОТП Банк» м.Рівне, довіреність на розпорядження   поточним та депозитним рахунком від 04.10.2022, видана на ім`я ОСОБА_3 та чек на валютно-обмінні операції від 20.03.2023 на суму 100000 євро.
ОСОБА_2 до митної декларації долучено: виписки з особового рахунку за період з 13.02.2023 по 29.03.2023 та операцій по рахунку за 30.03.2023 та 31.03.2023, які видані АТ «ОТП Банк» м. Рівне, довіреність на розпорядження поточним та депозитним рахунком від 04.10.2022, видана на ім`я ОСОБА_3 , та чек на валютно-обмінні операції від 20.03.2023 на суму 46395 євро.
Також, зняття позивачами готівки із власних рахунків підтверджується платіжними інструкціями на видачу готівки за період з 20.02.2023 по 30.03.2023, які здійснювалися уповноваженою особою ОСОБА_3 .
Волинською митницею сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2023   № UA 205110/2023/000605. Картка відмови оформлена на ОСОБА_1 .
Підставою відмови у пропуску через митний кордон України, задекларованих валютних цінностей ОСОБА_2 зазначено «у зв`язку з відсутністю дозвільних документів у громадянки ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , що підтверджують зняття фізичною особою готівки з власних рахунків у банках, т/з VOLKSWAGEN TOUAREG р.н. НОМЕР_2 підлягає поверненню на митну територію України».
Позивачі, не погоджуючись із діями інспектора митниці та прийнятою карткою відмови, звернулися до суду з позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 3 статті 197 МК України у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та/або їх випуск залежно від вимог відповідного закону здійснюються митними органами на підставі отриманих від державних органів, інших установ та організацій, уповноважених на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, з використанням механізму "єдиного вікна" відповідних дозвільних документів та/або відомостей про включення (виключення) товару до (з) відповідного реєстру у формі електронних документів, на які накладено електронний підпис, які підтверджують дотримання встановлених обмежень щодо переміщення таких товарів через митний кордон України, якщо використання таких дозвільних документів та/або відомостей для здійснення митних формальностей передбачено законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом, для здійснення митних формальностей можуть використовуватися паперові примірники таких документів, надані декларантом або уповноваженою ним особою.
Відповідно до частини третьої  статті 197 Митного кодексу України  (далі -  МК України) переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог  Закону України «Про валюту і валютні операції».
Згідно із положеннями частини першої  статті 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII  транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За  частиною третьою цієї статті закону  порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.
Пунктом 6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого  постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, передбачено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Згідно із  Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» від 27 лютого 2019 року № 203  особа повинна заповнити бланк декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей у випадку здійснення транскордонного переміщення валюти України, іноземної валюти та банківських металів у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 000 євро.
Пунктом 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління НБУ №5 від 02.01.2019 (далі – Положення №5), визначено,   що фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро, на підставі документів, що підтверджують: зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро.
Документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках фізичними особами-резидентами з метою її вивезення, є чинними протягом 90 календарних днів із дня зняття ними готівки з власних рахунків у банках.
Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.  Положення про митні декларації  та  форми  цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а  порядок заповнення таких декларацій  та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (Абзац 1 частини 6 статті 257 МК України).
Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Наказом Міністерства фінансів України № 631 від 30.05.2012 затверджено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації за формою єдиного адміністративного документа (далі –Порядок №631).
Згідно з п.1.1 розділу I цей Порядок розроблено відповідно до  частини другої статті 246 Митного кодексу України  (далі - Кодекс) з метою визначення порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації за формою єдиного адміністративного документа, що подається митному органу на паперовому носії або як електронний документ.
Пунктом 1.2 розділу I Порядку № 631 визначено, що картка відмови - картка відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Як встановлено пунктами 8.1, 8.2, 8.5 Розділу VIII Порядку № 631 у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється  картка відмови  за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.
Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного  статтею 255 Кодексу  для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.
У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.
Картка відмови роздруковується у двох примірниках і підписується посадовою особою митного органу, яка прийняла рішення про відмову, а в разі електронного декларування формується тільки як електронний документ.
Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що підставою для винесення картки відмови стало відсутність дозвільних документів у громадянки ОСОБА_2 паспорт НОМЕР_1 , що підтверджують зняття фізичною особою готівки з власних рахунків у банках.
При цьому, у оспорюваному рішенні роз`яснено вимоги виконання яких забезпечить   можливість прийняття митної декларації, а саме надання дозвільних документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент подання ОСОБА_5 .В інспектору митниці декларації, такою були подані відповідні документи, визначені Положенням №5, що підтверджують  зняття готівки з її власних рахунків.
Так, ОСОБА_2 до митної декларації долучено відповідні документи про наявність власного рахунку та коштів на ньому, виписки з банку про рух коштів на рахунку, про зняття готівки, платіжні інструкції на зняття готівки в період з 20.02.2023 по 31.03.2023 та довіреність на ОСОБА_3 , якою останнього позивач уповноважила бути уповноваженим в АТ «ОТП Банк» і зокрема наділила його правом на зняття та отримання коштів з його рахунку.
Так, згідно  вимог статті 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Відтак, зняття коштів за довіреністю довіреною особою з рахунку довірителя прирівнюється до зняття коштів зі своїх рахунків таким довірителем самостійно без участі довірителя.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що зняття готівки ОСОБА_3 з рахунків ОСОБА_2 за наявності належно завіреної довіреності, свідчить про те, що така особа діє не у власних   інтересах, а в інтересах довірителя. За таких умов це підтверджує зняття готівки з власних рахунків саме декларантом.
Так, пункт 18 Положення №5 вимагає подання документів на підтвердження зняття готівки та не містить заборони для зняття іншою особою, за наявності відповідних повноважень.
Окрім того суд апеляційної інстанції зауважує, що під час вчинення операції щодо видачі готівкових коштів за довіреністю, банківська установа перевіряє повноваження представника за довіреністю і приймає рішення щодо видачі чи відмови у видачі готівкових коштів. В даному випадку, банківська установа під сумнів подану довіреність  не поставила та провела операцію щодо видачі готівки з рахунку ОСОБА_2 довіреній особі ОСОБА_3 .
Отже, зазначені вище обставини дають можливість суду апеляційної інстанції відхилити доводи відповідач про відсутність на момент виїзду з митної території України дозвільних документів у ОСОБА_2 , що підтверджують зняття нею готівки з власних рахунків, які покладені в основу оспорюваного рішення.
Щодо аргументів апеляційної скарги, які також були викладені і у відзиві на позовну заяву щодо того, що в результаті проведеного детального аналізу поданих документів митним органом було встановлено, що всі готівкові кошти в сумі 146 395 євро, які декларували громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно поданих квитанцій про здійснення валютно-обмінних операцій, належать ОСОБА_1 , то суд апеляційної інстанції враховуючи фактичні обставини, які досліджувались судом першої та апеляційної інстанції та письмових доказів на їх підтвердження зазначає, що такі слід відхилити, оскільки 02.04.2023 року підставою відмови у прийняті митної декларації, про що винесена спірна картка відмови, було не надання ОСОБА_2 дозвільних документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівкових коштів з власних рахунків у банках. 
 Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, то силу приписів статті 308 КАС України рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
  Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, з урахуванням предмета спору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що у даному випадку причиною не пропуску через державний кордон є рішення, а не дії посадової особи, відтак, дав правильну правову оцінку спірному рішенню, а саме картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205110/2023/000605 від 02.04.2023 та прийшов до правильного висновку про його протиправність. 
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави протиправності відповідача у прийняті картки відмови, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року   у справі № 140/16963/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко