ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/15043/21 (640/3172/19) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), Білоуса В.В., Васьковського О.В.,
за участю секретаря судового засідання Громака В.О.,

учасники справи:
позивач (боржник) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс",
представник позивача  - не з`явився,
відповідач - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві,
представник відповідача - Полякова С.Б. (в порядку самопредставництва),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
на рішення Господарського суду міста Києва
від 23.08.2023
у складі судді: Мандичева Д.В. 
та постанову Північного апеляційного господарського суду  
від 22.01.2024 
у складі колегії суддів: Сотнікова С.В. (головуючий), Остапенка О.М., Владимиренко С.В.

у справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

в межах справи №910/15043/21 за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент Київ" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"
про визнання банкрутом 

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (далі - боржник, ТОВ "Комплекс Агромарс"), введено процедуру розпорядження майном боржника.
2. У лютому 2019 року ТОВ "Комплекс Агромарс" (далі - позивач) звернулось в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № 0057291409 від 12.11.2018.

2.1. Позов обґрунтований тим, що висновки Акту перевірки, на підставі яких контролюючим органом було прийнято оскаржене податкове повідомлення-рішення ґрунтуються на необґрунтованих та безпідставних висновках щодо несвоєчасності оприбуткування готівкових коштів на загальну суму 67   751,51 грн. та порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національні валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637.

3. Рішенням Окружного адміністративного суду від 27.07.2022 позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 0057291409 від 12.11.2018.

4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2023 апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві задоволено частково, задоволено клопотання ГУ ДПС у м. Києві про закриття провадження по справі № 640/3172/19, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2022 року, закрито провадження у справі за адміністративним позовом ТОВ "Комплекс Агромарс" до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, справу № 640/3172/19 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/15043/21( 640/3172/19) позов ТОВ "Комплекс Агромарс" до ГУ ДПС у м. Києві задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0057291409 від 12.11.2018.

6. Суд першої інстанції, розглянувши позовні вимоги, дійшов висновку про їх задоволення, з огляду на те, що встановлена під час перевірки податковим органом розбіжність (технічна помилка) не доводить факт неоприбуткування готівки у касі підприємства, чим спростовується правопорушення, за яке спірним податковим повідомленням-рішенням застосовані штрафні (фінансові) санкції. Допущення посадовою особою суб`єкта господарювання технічної помилки не може бути підставою для застосування до нього санкцій на підставі абз. 5 ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки". При цьому, суд першої інстанції керувався правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2018 у справі № 826/18812/16.

7. Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено:

7.1. ГУ ДФС у м. Києві на підставі направлень від 31.07.2018 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Комплекс Агромарс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2015 по 31.03.2018, валютного законодавства за період з 01.04.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2018.

7.2. За результатами перевірки складено акт №632/26-15-14-01-05/30160757 від 17.10.2018 року (далі - Акт перевірки) в якому встановлено порушення п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, із змінами та доповненнями, в редакції, що діяла до 05.01.2018 (далі - Положення № 637), а саме: виявлено факти не оприбуткування та несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів на загальну суму 67   751,51 грн.

7.3. Відповідно до розділу 3.1.2.1 акту перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві встановлено несвоєчасність оприбуткування готівкових коштів на загальну суму 48   469,49 грн., а саме:

- згідно фіскального звітного чека № 0982 від 29.06.2016 сума розрахунків за готівку склала 3   448,96 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/5 зазначені готівкові кошти оприбутковані 28.06.2016;

- згідно фіскального звітного чека № 0983 від 30.06.2016 сума розрахунків за готівку склала 4   949,27 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/5 зазначені готівкові кошти оприбутковані 29.06.2016;

- згідно фіскального звітного чека № 0984 від 01.07.2016 сума розрахунків за готівку склала 4   974,74 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/5 зазначені готівкові кошти оприбутковані 30.06.2016;

- згідно фіскального звітного чека № 0985 від 02.07.2016 сума розрахунків за готівку склала 4   627,38 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/5 зазначені готівкові кошти оприбутковані 01.07.2016;

- згідно фіскального звітного чека № 0986 від 03.07.2016 сума розрахунків за готівку склала 1   344,63 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/5 зазначені готівкові кошти оприбутковані 02.07.2016;

- згідно фіскального звітного чека № 0987 від 04.07.2016 сума розрахунків за готівку склала 3   645,88 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/5 зазначені готівкові кошти оприбутковані 03.07.2016;

- згідно фіскального звітного чека № 0988 від 05.07.2016 сума розрахунків за готівку склала 7   350,28 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/5 зазначені готівкові кошти оприбутковані 04.07.2016;

- згідно фіскального звітного чека № 0989 від 06.07.2016 сума розрахунків за готівку склала 4   904,59 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/5 зазначені готівкові кошти оприбутковані 05.07.2016;
- згідно фіскального звітного чека № 0990 від 07.07.2016 сума розрахунків за готівку склала 5   410,58 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/5 зазначені готівкові кошти оприбутковані 06.07.2016;

- згідно фіскального звітного чека № 1140 від 19.12.2016 сума розрахунків за готівку склала 7   813,18 грн., в книзі обліку розрахункових операцій №1008003030р/6 зазначені готівкові кошти оприбутковані 18.12.2016;

7.4. На підставі наданих документів перевіркою було виявлено факт не оприбуткування готівкових коштів у сумі 12   769,28 грн., отриманих за реалізовані товари 15.05.2017 та 16.05.2017 на підставі фіскальних звітних чеків РРО (зав. № ПБ4101242399) № 1280 і № 1281, а саме: облік готівкових коштів, здійснено у книзі обліку розрахункових операцій № 1008003030р/7 (встановлений засіб контролю ВХ606984), яка на момент вчинення відповідних записів не була зареєстрована у встановленому порядку в органі ДФС за місцем обліку платника.

7.5. Перевіркою, також, встановлено факт не оприбуткування готівкових коштів у сумі 6   512,74 грн., отриманих за реалізовані товари 31.10.2017 на підставі фіскального звітного чеку РРО № 1450. Облік зазначених коштів у повній сумі їх фактичного надходження у книзі обліку розрахункових операцій № 1008003030р/7 на момент перевірки не здійснено.

7.6. На підставі проведеної перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення від 12.11.2018 № 0057291409, згідно з яким застосовано до ТОВ "Комплекс Агромарс" штрафні (фінансові) санкції у сумі 338   757,55 грн. за несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів, на підставі п.п 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України і згідно абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 

8. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишено без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі № 910/15043/21 (640/3172/19) залишено без змін.

9. Суд апеляційної інстанції вказав на те, що апеляційна скарга ГУ ДПС у м. Києві не містить будь-яких доводів про неправильність висновків суду першої інстанції, як і посилань на підстави для скасування оскарженого рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. Головне управління ДПС у м. Києві  звернулось з касаційною скаргою на рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2023 та постанову  Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі №910/15043/21 (640/3172/19), з вимогою оскаржені судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи  № 910/15043/21 (640/3172/19) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2024.
12. Ухвалою Верховного Суду від 15.04.2024 касаційну скаргу залишено без руху у відповідності з положенням статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

13. 21.05.2024 від заявника касаційної скарги надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, разом з доказами сплати судового збору.
14. Ухвалою Верховного Суду від 10.06.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві на рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2023 та постанову  Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі № 910/15043/21 (640/3172/19), датою проведення судового засідання визначено 02.07.2024.
15. В судовому засіданні 02.07.2024 представник скаржника повністю підтримала вимоги касаційної скарги за доводами викладеними в ній, просила суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2023 та постанову  Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі № 910/15043/21 (640/3172/19), справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

16. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили.
Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

17. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (02.07.2024) від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 02.07.2024.

18. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 06.05.2024 № 271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.05.2024 № 3684-IX, Верховний Суд розглядає справу № 910/15043/21 (640/3172/19) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(ГУ ДПС у м. Києві)
19. В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник зазначає про застосування судами попередніх інстанцій норм підпункту 54.3.3, пункту 54.3 статті 54 ПК України в поєднанні з абз. 3 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 № 436/95 без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 26.04.2019 по справі № 822/551/17.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

20. Відповідно до вимог статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20.1. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

20.2. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

20.3. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції 

21. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

22. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

23. Частинами першою, другою статті 7 КУзПБ передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.

24. За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19, КУзПБ та ГПК України є нормативними актами рівної юридичної сили (кодексами). Отже, у випадку колізії норм між статтею 7 КУзПБ та статтею 20 ГПК України повинні застосовуватися ті процесуальні норми, які прийняті пізніше. Відтак у правовідносинах щодо визначення розміру податкових зобов`язань боржника у справі про банкрутство шляхом оскарження рішення податкового органу переважному застосуванню з 21 жовтня 2019 року підлягають норми статті 7 КУзПБ. 
Велика Палата Верховного Суду послалася також на те, що з прийняттям КУзПБ законодавець відніс до юрисдикції господарського суду у справі про банкрутство як розгляд спорів боржника з конкурсними кредиторами, так і розгляд його спорів з поточними кредиторами (частина друга статті 7, абзац третій частини восьмої статті 45 КУзПБ), на відміну від попереднього регулювання Законом № 2343-XII та іншими процесуальними кодексами України. 

25. Водночас, у постанові від 13.04.2023 у справі № 320/12137/20 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, які викладені у постанові від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19.

25.1. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимоги платника податку (в тому числі й після відкриття провадження у справі про банкрутство та визнання його банкрутом з відкриттям щодо нього ліквідаційної процедури) про стягнення з контролюючого органу на користь позивача пені на суму бюджетної заборгованості з ПДВ згідно з пунктом 200.23 статті 200 ПК України, інфляційних втрат та річних процентів за характером і змістом відносин пов`язані саме з наявністю заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, що унормовано приписами ПК України. Такі позовні вимоги стосуються насамперед перевірки законності дій суб`єкта владних повноважень, а при вирішенні спору про стягнення з бюджету пені, інфляційних втрат та річних процентів перед судом обов`язково постає питання щодо суми заборгованості з ПДВ, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення. Наведене свідчить про публічно-правовий характер такого спору, а тому цей спір підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочинства.

26. Зазначена позиція в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 01.11.2023 у справі № 908/129/22 (908/1333/22) [провадження №12-46 гс23], предметом спору у якій було визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

26.1. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що особливості порядку та процедури розгляду податкових спорів у межах адміністративної юрисдикції, визначеної КАС України, регламентуються ПК України. Вимоги платника податку (у тому числі й після відкриття провадження у справі про банкрутство та визнання його банкрутом з відкриттям щодо нього ліквідаційної процедури) щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності контролюючого органу стосуються насамперед перевірки законності дій суб`єкта владних повноважень, що свідчить про публічно-правовий характер такого спору, в якому суб`єкт владних повноважень реалізує свої владно-управлінські функції, а тому цей спір віднесено до розгляду саме за правилами адміністративного судочинства.

27. Як встановлено судом першої інстанції, у лютому 2019 року ТОВ "Комплекс Агромарс" звернулось в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №0057291409 від 12.11.2018.

27.1. Рішенням Окружного адміністративного суду від 27.07.2022 позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 0057291409 від 12.11.2018.

27.2. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2023 апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві задоволено частково, задоволено клопотання ГУ ДПС у м. Києві про закриття провадження по справі № 640/3172/19, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2022 року, закрито провадження у справі за адміністративним позовом ТОВ "Комплекс Агромарс" до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, справу № 640/3172/19 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

28. Відповідно до частини 6 статті 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

29. Як вказує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті першому статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява №    4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

30. Згідно із статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

31. ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту першого статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту першого статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§13-14, 23, 25-26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява №        55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту першого статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

32. Верховний Суд вважає, що непослідовність національних судів створює позивачеві перешкоди у реалізації права на судовий захист у цій справі. 

33. Закриття провадження у справі за правилами адміністративного судочинства за аналогічними вимогами позивача згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2023, яка набрала законної сили, у справі № 640/3172/19, перешкоджає повторному зверненню до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (частина 2 статті 239 КАС України).

34. З огляду на наведену вище аргументацію, а також з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 231 ГПК України,  Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розгляд цього спору має завершитися за правилами господарського судочинства.
35. Предметом цього касаційного перегляду є правомірність рішень судів першої та апеляційної інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0057291409 від 12.11.2018.

36. У силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

37. Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Господарським кодексом України, Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Положенням про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженим постановою правління Національного банку України № 637 від 15 грудня 2004 року.

38. Частиною 1 статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам`яті; денний звіт - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням; книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

39. Відповідно до пункту 9 статті 3 вказаного Закону суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

40. Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулюються Положенням про ведення касових операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (чинне на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення № 637).

41. Як встановлено судами попередніх інстанцій, порушення, зафіксовані відповідачем по зазначеним вище фіскальним звітнім чекам мали місце у 2016-2017 роках, нормативно-правовим актом, який регламентував, у той період (2016-2017) порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами, а також окремі питання організації банками робіт з готівкою, є Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637).

42. За пунктом 1.2 Положення № 637 (в останній чинній редакції) оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

43. Пунктом 2.6 Положення № 637 передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

44. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

45. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

46. Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

47. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

48. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та п. 1.2 гл. 1 Положення № 637 книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

49. Відповідно до п.п. 5, 6 і 8 розд. 4 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 28.08.2013 № 417, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за № 1618/24150 та діяв до 26.07.2016, тобто, був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на господарську одиницю, передбачає наступне: наявність книги ОРО в господарській одиниці, на яку ця книга зареєстрована, або на місці проведення розрахунків; здійснення записів про реквізити розрахункових квитанцій до початку використання розрахункової книжки та безпосередньо після закінчення її використання у межах робочого дня чи зміни; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо.

50. Використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.
51. У разі роздрукування на РРО протягом робочого дня декількох фіскальних звітних чеків усі вони підклеюються у відповідній книзі ОРО, записи в розділі 2 книги ОРО робляться за кожним фіскальним звітним чеком окремо. Якщо фіскальний звітний чек містить дані про операції службового внесення та службової видачі коштів, то графи 3 і 4 розділу 2 книги ОРО можна не заповнювати.

52. Таким чином, облік готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі ОРО передбачає як вклеювання фіскальних звітних чеків РРО у розділ 1 книги ОРО, так і виконання записів у розділі 2 книги ОРО.

53. Відповідачем, ГУ ДПС у м. Києві, встановлено несвоєчасність оприбуткування готівкових коштів на загальну суму 67 751,51 грн., чим порушено п. 2.6. гл. 2 Положення №637 (в редакції, що діяла до 05.01.2018), про що відображено у Акті перевірки від 31.08.2018р. № 749/10-36-14-13/37256707.

54. Втім, судами попередніх інстанцій, на підставі матеріалів справи встановлено, що всі суми зазначені в висновку акту перевірки були своєчасно та в повному обсязі оприбутковані до каси підприємства на підставі прибуткових касових ордерів. 

55. Дані обставини підтверджують наступні докази, а саме:

- за 29.06.2016: фіскальний чек № 0982 від 29.06.2016; прибутковий касовий ордер № 3773 від 29.06.2016; аркуш касової книги за 29.06.2016;

- за 30.06.2016: фіскальний чек № 0983 від 30.06.2016; прибутковий касовий ордер № 3801 від 30.06.2016, прибутковий касовий ордер № 3802 від 30.06.2016, аркуш касової книги за 30.06.2016;

- за 01.07.2016: фіскальний чек № 0984 від 01.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3819 від 01.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3824 від 01.07.2016, аркуш касової книги за 01.07.2016;

- за 02.07.2016: фіскальний чек № 0985 від 02.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3827 від 02.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3828 від 02.07.2016, аркуш касової книги за 02.07.2016;
- за 03.07.2016: фіскальний чек № 0986 від 03.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3832 від 03.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3833 від 03.07.2016, аркуш касової книги за 03.07.2016;

- за 04.07.2016: фіскальний чек № 0987 від 04.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3846 від 04.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3 851 від 04.07.2016, аркуш касової книги за 04.07.2016;

- за 05.07.2016: фіскальний чек № 0988 від 05.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3865 від 05.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3866 від 05.07.2016, аркуш касової книги за 05.07.2016;

- за 06.07.2016: фіскальний чек № 0989 від 06.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3886 від 06.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3887 від 06.07.2016, аркуш касової книги за 06.07.2016;

- за 07.07.2016: фіскальний чек № 0990 від 07.07.2016, прибутковий касовий ордер № 3911 від 07.07. 2016, прибутковий касовий ордер № 3913 від 07.07.2016, аркуш касової книги за 07.07.2016;

- за 19.12.2016: фіскальний чек № 1140 від 19.12.2016, прибутковий касовий ордер № 6618 від 19.12.2016, прибутковий касовий ордер № 6621 від 19.12.2016, аркуш касової книги за 19.12.2016;

- за 15.05.2017: фіскальний чек № 1280 від 15.05.2017, прибутковий касовий ордер № 2146 від 15.05.2017, прибутковий касовий ордер № 2148 від 15.05.2017, аркуш касової книги за 15.05.2017;

- за 16.05.2017: фіскальний чек № 1281 від 16.05.2017, прибутковий касовий ордер № 2173 від 16.05.2017, прибутковий касовий ордер № 2174 від 16.05.2017, аркуш касової книги за 16.05.2017;

- за 31.10.2017: фіскальний чек № 1450 від 31.10.2017, прибутковий касовий ордер № 4796 від 31.10.2017, прибутковий касовий ордер № 4799 від 31.10.2017, аркуш касової книги за 31.10.2017;

- пояснення Ковальової О.І.

56. Судами також встановлено, що копії всіх розрахункових документів (фіскальних звітних чеків) з вказаного РРО були передані в електронному вигляді на сервер контролюючого органу в порядку, встановленому наказом Міністерства фінансів України 08.10.2012 N1057 «Порядок передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.10.2012 за № 1744/22056.

57. З огляду на те, що об`єктивною стороною такого правопорушення як неоприбуткування готівки, є приховування виручки, тоді як проведення готівкових коштів через зареєстрований, опломбований та переведений у фіскальний режим роботи РРО із роздрукуванням фіскальних чеків сум розрахунків та належним заповненням у КОРО сум розрахунків є свідченням їх занесення до фіскальної пам`яті, що виключає приховування відповідної суми виручки, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність в даному випадку у контролюючого органу підстав для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення норми п. 2.6 гл. 2 Положення № 637.

58. За правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 18.03.2018 по справі № 826/18812/16, яка, зокрема, була врахована судами першої та апеляційної інстанції, встановлена під час перевірки податковим органом розбіжність (технічна помилка) не доводить факт неоприбуткування готівки у касі підприємства, і як наслідок спростовує правопорушення, за яке спірним податковим повідомленням-рішенням застосовані штрафні (фінансові) санкції.

59. На підставі встановлених обставин справи та враховуючи викладену вище правову позицію Верховного Суду суди дійшли висновку, що зазначення ж в книзі обліку розрахункових операцій про оприбуткування коштів дат на день раніше від дат фіскальних чеків є описками та не свідчить про невчасне оприбуткування готівки.
Допущення посадовою особою суб`єкта господарювання технічної помилки не може бути підставою для застосування до нього штрафних санкцій. 

60. Щодо застосування до спірних правовідносин Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 №436/95, звертається до правової позиції Верховного суду викладеної у постанові від 05.06.2024 у справі №826/7428/17:

"Статтею 1 Указу №436/95 визначена відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у вигляді фінансової санкції (штрафу), зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми (абзац третій).

Пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №265/95-ВР передбачено фінансові санкції за порушення вимог цього закону, а саме: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; вчинене вдруге - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг); за кожне наступне вчинене порушення - у п`ятикратному розмірі вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Аналіз зазначених положень свідчить про те, що об`єктивна сторона порушень, як того, що визначено абзацом третім статті 1 Указу №436/95, так і того, що визначене пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №265/95-ВР, фактично полягає у одних і тих самих діях.

Як убачається зі змісту статті 25 Конституційного Договору, метою постановлення Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» було врегулювання відносин щодо належного обліку готівкових операцій суб`єктами підприємницької діяльності, які до цього не були належним чином урегульовані іншими законодавчими актами, а термін його дії обмежувався прийняттям відповідного закону.

Оскільки шляхом прийняття Закону №265/95-ВР ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то Указ №436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, його положення уже не могло застосовуватися.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №819/1201/14-а, від 08.08.2023 у справі №826/9669/16 та інших.
З огляду на викладене, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду зазначає про незастосовність до спірних правовідносин положень абзацу третього статті 1 Указу №436/95, та вважає за необхідне зазначити про неможливість їх застосування у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом №265/95-ВР.".

Щодо доводів касаційної скарги  

61. Верховний Суд зазначає, що під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій встановлені та досліджені всі обставини справи та їм була надана правова оцінка, а аргументи скаржника переважно стосуються заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та зводяться до їх переоцінки, що, у свою чергу, не може бути предметом розгляду в касаційному порядку в силу приписів частини другої статті 300 ГПК України. Судами попередніх інстанцій надано оцінку всім поданим сторонами доказам, до переоцінки яких, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

62. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

63. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

64. У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

65. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

66. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

67. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

68. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги ГУ ДПС у м. Києві та необхідність залишення рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2023 та постанову  Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі № 910/15043/21 (640/3172/19) без змін.

Судові витрати

69. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги ГУ ДПС у м. Києві та залишенням без змін оскаржених судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України,  покладається на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України,  Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2023 та постанову  Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі №910/15043/21 (640/3172/19)- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили  з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В.Я. Погребняк

Судді                                                                                          В.В. Білоус

О.В. Васьковський