ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09вересня 2024 року
м. Київ
справа № 686/14715/21
провадження № 61-1745св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач - керівник окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Савченко Оксана Володимирівна, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, у складі судді Палінчака О. М., 
від 19 жовтня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду, 
у складі колегії суддів: Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І., від 30 січня 
2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У червні 2021 року керівник окружної прокуратури міста Хмельницького І. Комар в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки.
2.           Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом ГУ Держгеокадастру 
від 18 червня 2019 року № 22-4468-СГ затверджено документацію із землеустрою та надано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер 6825083300:09:008:1601, розташовану за межами населених пунктів Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, призначену для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу 26 червня 2019 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За договором купівлі-продажу від 16 серпня 2019 року ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку ОСОБА_2 .
3.           Відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №31 від 18 грудня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Відродження» с. Колибань (далі - КСП «Відродження») передано у колективну власність 962,3 га земель на території Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. За результатами розпаювання цієї землі, земельні ділянки 
№№ НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 віднесені до невитребуваних паїв і повинні перейти у комунальну власність.
4.           Земельна ділянка з кадастровим номером 6825083300:09:008:1601 накладається на земельні ділянки невитребуваних паїв колишнього 
КСП «Відродження», а отже не була вільною, тому ОСОБА_1 набув право власності на неї незаконно, а ОСОБА_2 придбала спірну земельну ділянку в особи, яка не мала права на її отримання та відчуження, внаслідок чого ділянка вибула з власності територіальної громади поза її волею та має бути витребувана у добросовісного набувача.
5.           Посилаючись на викладене, прокурор просив суд визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру від 18 червня 2019 року № 22-4468-СГ, яким затверджено документацію із землеустрою та надано у власність 
ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер 6825083300:09:008:1601 та витребувати у ОСОБА_2 на користь Хмельницької міської ради вказану земельну ділянку.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
6.           Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 січня 2024 року, позов задоволено частково.
Витребувано у ОСОБА_2 на користь Хмельницької міської ради земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер 6825083300:09:008:1601, що розташована за межами населених пунктів Копистинської сільської ради (Хмельницька міська територіальна громада). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
7.           Судові рішення мотивовані тим, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель колективної власності КСП «Відродження», повністю накладається на земельні ділянки невитребуваних паїв і вибула з володіння власника - територіальної громади на підставі незаконного рішення державного органу, тобто поза волею власника, відтак ОСОБА_1 незаконно набув право власності на цю ділянку і, не маючи на відповідних прав, відчужив її ОСОБА_2 . Враховуючи наведене, відновлення прав територіальної громади на земельну ділянку необхідно здійснити шляхом її витребування від добросовісного набувача - ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.           У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Савченко О. В. просить скасувати оскаржені судові рішення, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
9.           02 лютого 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Савченко О. В. подала касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 січня 2024 року у цивільній справі № 686/14715/21.
10.        Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у березні 2024 року надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
11.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, 
від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, у постановах Верховного Суду від 23 липня 2018 року у справі № 760/8892/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 926/03/18, 
від 23 жовтня 2018 року у справі № 906/240/18, від 01 листопада 2018 року у справі № 910/18770/17, від 21 грудня 2018 року у справі № 922/901/17, 
від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 26 лютого 2019 року у справі № 920/284/18, від 14 березня 2018 року у справі № 760/8892/17, 
від 02 вересня 2019 року у справі № 500/529/13-ц, від 14 вересня 2022 року у справі № 686/14731/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
12.        Крім того, вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
13.        Вважає, що позивачем не доведено факту порушення прав держави в особі Хмельницької міської ради, оскільки прокурором не доведено належності КСП «Відродження» на праві колективної власності спірної земельної ділянки та факту накладення будь-якої земельної ділянки 
КСП «Відродження» на належну ОСОБА_2 земельну ділянку.
14.        Позивач не надав суду оригінал державного акта на право колективної власності на землю від 18 грудня 1995 року, який витребувано судом на вимогу відповідачів, що є порушенням частини шостої статті 95 ЦПК України; наданий позивачем проєкт землеустрою на спірну земельну ділянку 
у 2008 році не підтверджує право колективної власності КСП «Відродження», оскільки замовником документації із землеустрою було сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вітава» (далі - СТОВ «Вітава»), 
а не особа, на ім`я якої видано державний акт на право колективної власності на землю.
15.        Наголошує, що факт неможливості проведення судової земельно-технічної експертизи у зв`язку із відсутністю необхідних документів, свідчить про неможливість доведення факту накладення належної відповідачу земельної ділянки на земельну ділянку, яка нібито належала на праві колективної власності КСП «Відродження».
16.        Водночас зауважує, що суди попередніх інстанцій безпідставно послались на висновок експерта від 03 квітня 2023 року № 2635/21-26/1228-1259/23-26, складений за результатами судової земельно-технічної експертизи проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на підставі постанови слідчого від 05 серпня 2021 року про призначення експертизи у кримінальному провадженні № 42021241010000003 від 12 січня 2021 року, оскільки такий висновок не є належним та допустимим доказом, а факт накладення земельних ділянок встановлювався експертом на підставі технічної документації, яка розроблена у 2008 році на замовлення СТОВ «Вітава», ніким не погоджена і не затверджена, без будь-якої прив`язки до координат меж земельної ділянки, які повинні визначатись у проєкті відведення зі складання державного акта від 18 грудня 1995 року.
17.        Вказує, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки й така добросовісність презюмується, тому земля не може бути витребувана у неї за віндикаційним позовом.
18.        Стверджує, що прокурор не наділений повноваженнями на представництво інтересів держави у спірних правовідносинах, що є підставою для залишення позову без розгляду.
19.        У лютому 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Савченко О. В. подала до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовчої практики щодо неможливості звернення прокурора до суду за наявності іншого суб`єкта владних повноважень.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
20.        У квітні 2024 року Хмельницька міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін з тих підстав, що спірна земельна ділянка знаходиться в масиві земель колишньої колективної власності 
КСП «Відродження» і повністю накладається на земельні ділянки невитребуваних паїв, натомість ГУ Держгеокадастру порушено порядок розпорядження землями.
21.        У квітні 2024 року перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури Ю. Висоцький подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін. Вказує, що підставою звернення до суду є факт незаконної передачі ГУ Держгеокадастру у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із невитребуваних паїв, які залишились після розпаювання земель КСП «Відродження», за відсутності на це повноважень. Підставами представництва прокурором інтересів держави є бездіяльність органу місцевого самоврядування. Наявність порушеного права підтверджено матеріали справи. Спірна земельна ділянка може бути витребувана у добросовісного набувача, оскільки ОСОБА_2 придбала її в особи, яка не мала права на її отримання та відчуження.
Фактичні обставини справи, встановленні судами попередніх інстанцій
22.        Рішенням Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 22 березня 1995 року № 3 передано 
КСП «Відродження» у колективну власність 962,3 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі цього рішення КСП «Відродження» одержало державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №31 від 18 грудня 1995 року.
23.        Загальні збори власників земельних часток (паїв) на території Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області рішенням від 03 листопада 2008 року затвердили проєкт землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього КСП «Відродження» та провели розподіл земельних ділянок між співвласниками методом жеребкування. Цим же рішенням земельні ділянки №№ НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 не включені у жеребкування та залишені для невитребуваних паїв.
24.        Земельна ділянка, площею 2 га, з кадастровим номером 6825083300:09:008:1601 під номером 8, що розташована на картографічному матеріалі проекту землеустрою із схематичним зображенням, накладається на земельні ділянки невитребуваних паїв колишнього КСП «Відродження» за №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, що вбачається із інформації Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» та наданих картографічних матеріалів.
25.        Згідно з інформацією відділу Держгеокадастру у Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру від 24 березня 2021 року № 10-22-0.33-455/116-21 спірна земельна ділянка перебуває у межах земель колективної власності колишнього КСП «Відродження».
26.        Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру від 19 квітня 2021 року № 10-22-0.33-484/116-21 встановлено, що оригінал державного акта на право колективної власності на землю КСП «Відродження» с. Колибань відсутній. Надано завірену копію книги реєстрації державних актів на право колективної власності на землю Хмельницької районної ради, у якій було зареєстровано державний акт на право колективної власності КСП «Відродження».
27.        Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру від 25 квітня 2019 року 
№ 22-3524-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовний розмір 2 га, місце розташування об`єкту землеустрою, за межами населених пунктів Копистинської сільської ради Хмельницького району із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
28.        Наказом ГУ Держгеокадастру від 18 червня 2019 року № 22-4468-СГ затверджено проєкт землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер 6825083300:09:008:1601, яка розташована за межами населених пунктів Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, для ведення особистого селянського господарства.
29.        На підставі вказаного наказу, 26 червня 2019 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1862105868250).
30.        За договором купівлі-продажу від 16 серпня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Фомовою О. С. (реєстрацій номер 977), ОСОБА_1 відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_2 .
31.        За повідомленням судового експерта ТОВ «Незалежна судова експертиза та оцінка» від 07 жовтня 2022 року № 09-10/2022 проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 686/14715/21 є неможливим, оскільки експерту не надано наступні докази: копію державного акта на право колективної власності серії ХМ від 18 грудня 1995 року, виданого КСП «Відродження», в його реальній величині, без заломлювань; належно оформлену копію документації із землеустрою, згідно з якою відбувалося формування земель загальною площею 962,3 га, переданих у колективну власність КСП «Відродження» з наступною видачою державного акта на право колективної власності серії ХМ від 18 грудня 1995 року; оригінал або належно засвідчену копію документації із землеустрою «Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області», розробленої НВ ТОВ «Геокадастр» у 2008 році; інші графічні матеріали, які підтверджують розташування земель, переданих у колективну власність 
КСП «Відродження, відносно твердих ознак на місцевості». Експерт вказав, що відсутні умови для зіставлення досліджуваних об`єктів в одній площині.
32.        Згідно з висновком експерта № 2635/21-26/1228-1259/23-26 
від 03 квітня 2023 року, складеним за результатами судової земельно-технічної експертизи проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на підставі постанови слідчого від 05 серпня 2021 року у кримінальному провадженні 42021241010000003 від 12 січня 
2021 року, встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 6825083300:09:008:1601, площею 2 га, яка розташована за межами населених пунктів Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, що на праві власності належить ОСОБА_2 , накладається на земельні ділянки, які включені до проєкту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Копистинської сільської ради.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
33.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
34.        Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
35.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
36.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
37.        Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
38.        Відповідно до частин першої та другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
39.        Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: 
а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
40.        Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
41.        Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 1861 ЗК України.
42.        Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор, зокрема, просив витребувати у ОСОБА_2 на користь держави земельну ділянку, загальною площею 2 га, кадастровий номер 6825083300:09:008:1601, для ведення особистого селянського господарства, що була передана у власність 
ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Держеокадастру від 25 квітня 2019 року № 22-3522-СГ, з посиланням на те, що останній набув її у власність незаконно, з порушенням вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
43.        Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, який підтримав Верховний Суд, зокрема у постановах від 13 вересня 2023 року у справа № 359/3912/15-ц, 
від 20 вересня 2023 року у справі № 206/2421/16-ц, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 
ЦК України.
44.        Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 наголосила, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна (пункт 34).
45.        Схожі за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (пункти 148-150).
46.        Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
47.        Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
48.        У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
49.        Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).
50.        Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
51.        Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.
52.        Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.
53.        Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
54.        З 01 січня 2019 року набув чинності Закон України від 10 липня 
2018 року № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил користування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в України», згідно з яким землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, вважаються власністю територіальних громад.
55.        Згідно з пунктом 21 Перехідних положень ЗК України, який є чинним з 01 січня 2019 року, тобто з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.
56.        Тобто, вказаним законом оновлено та конкретизовано порядок використання земель зазначеної категорії та, відповідно, єдиною підставою для виділення таких земельних ділянок в натурі (на місцевості) після 01 січня 2019 року є рішення територіальної громади (в особі відповідної сільської, селищної, міської ради).
57.        Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду 
від 21 вересня 2022 року у справі № 530/467/19, від 06 червня 2023 року 
у справі № 371/153/22.
58.        Суди попередніх інстанцій, встановивши, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер 6825083300:09:008:1601, знаходиться в межах земель колективної власності КСП «Відродження» і повністю накладається на земельні ділянки невитребуваних паїв, дійшли правильного висновку про те, що наказ ГУ Держгеокадастру від 18 червня 2019 року №22-4468-СГ, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку із земель державної власності, був прийнятий із порушенням вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», пункту 21 Перехідних положень 
ЗК України, а відповідно ОСОБА_1 незаконно набув право власності на спірну земельну ділянку.
59.        У подальшому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 
від 16 серпня 2019 року відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_2 .
60.        Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння 
власника - територіальної громади, на підставі незаконного рішення державного органу, тобто поза волею власника, а ОСОБА_1 , не маючи на це права, відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що відновлення права територіальної громади на земельну ділянку необхідно здійснити шляхом її витребування від добросовісного набувача - ОСОБА_2 .
61.        Правильним є висновки судів попередніх інстанцій, що за обставин цієї справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, що переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
62.        При цьому слід приймати до уваги, що цивільне законодавство передбачає як право витребування майна його власником (статті 387, 388 
ЦК України), так і визначає правові наслідки вилучення товару у покупця на користь третьої особи, на підставах, що виникли до його продажу, зокрема і право на відшкодування саме продавцем покупцю завданих збитків 
(стаття 661 ЦК України), на що має право і відповідач пред`явивши відповідний позов.
63.        Також Верховний Суд враховує, що за обставин цієї справи 
ОСОБА_1 , незаконно набувши право власності на земельну ділянку, через незначний період часу (два місяці), відчужив її ОСОБА_2 , за умов, які мали б викликати сумнів у останньої, і яка, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом документів, що підтверджують право власності відчужувача на цю земельну ділянку, і за необхідності отримавши правову допомогу, мала б зважити на такі обставини при укладенні правочину купівлі-продажу земельної ділянки, а тому не можна вважати, що за таких обставин мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
64.        Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
65.        Посилання касаційної скарги на те, що позивач на надав належних і допустимих доказів належності КСП «Відродження» земельної ділянки, на яку накладається спірна земельна ділянка, є безпідставними та спростовані наявними у матеріалах справи доказами, яким судами надана належна правова оцінка.
66.        Відсутність оригіналу державного акта на право колективної власності на землю від 18 грудня 1995 року, факт видачі якого підтверджено належно завіреною копією книги реєстрації державних актів на право колективної власності на землю Хмельницької районної ради, не дає підстав для висновку про те, що позивач всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не довів, що КСП «Відродження» отримало у колективну власність земельну ділянку площею 962,3 га.
67.        Виготовлення проєкта землеустрою на замовлення фізичної чи юридичної особи, відмінної від особи, якій видано державний акт, не суперечить положенням статті 26 Закону України «Про землеустрій», що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.
68.        Доводи касаційної скарги про те, що позивач не довів, що відбулося повне накладення земельної ділянки, яка була передана у власність 
КСП «Відродження» та земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_1 , спростовано наданими позивачем доказами, зокрема: висновком судової земельно-технічної експертизи від 03 квітня 2023 року, складеного експертами КНДІСЕ у кримінальному провадженні № 42021241010000003, копією державного акта на право колективної власності на землю 
від 18 грудня 1995 року, проєктом землеустрою від 2008 року.
69.        Прокурор, звертаючись до суду з позовом, відповідно до вимог 
статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі Хмельницької міської ради, визначив у чому полягає порушення його інтересів та визначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Зокрема, підставою для представництва інтересів держави в особі Хмельницької міської ради прокурор зазначив нездійснення Хмельницькою міською радою упродовж тривалого часу захисту інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах. Керівник окружної прокуратури міста Хмельницького направив Хмельницькій міській раді лист-повідомлення, в якому попередньо повідомив міську раду про намір здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави в особі Хмельницької міської ради, яка у подальшому не вжила відповідних дій, направлених на захист інтересів держави.
70.        Таким чином, прокурор обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради, яка самоусунулася від виконання покладених на неї обов`язків щодо витребування майна.
71.        Висновки судів у цій справі узгоджуються із правовою позицією в аналогічних справах за позовами прокурора в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради, викладеною у постановах Верховного Суду 
від 18 жовтня 2023 року у справі № 686/14706/21, від 15 листопада 2023 року у справі № 686/14733/21, від 05 лютого 2024 року у справі № 686/14721/21, 
від 20 березня 2024 року у справі № 686/14741/21, від 03 квітня 2024 року у справі № 686/14718/21, від 29 травня 2024 року у справі № 686/14737/21. Підстав для відступлення від цих висновків колегією суддів не встановлено.
72.        Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові 
від 14 вересня 2022 року у справі № 686/14731/21, колегія суддів відхиляє, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
73.        Так у справі 686/14731/21 суди встановили, що земельна ділянка, передана у колективну власність КСП «Відродження», та земельна ділянка, передана у власність фізичної особи, мали часткове накладення. Натомість у справі, яка є предметом касаційного перегляду, прокурор довів, що накладення земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_1 , на земельну ділянку, передану у колективну власність КСП «Відродження», є повним.
74.        За встановлених обставин справи, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновками, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, 
від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, у постановах Верховного Суду від 23 липня 2018 року у справі № 760/8892/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 926/03/18, від 23 жовтня 2018 року у справі № 906/240/18, 
від 01 листопада 2018 року у справі № 910/18770/17, від 21 грудня 2018 року у справі № 922/901/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, 
від 26 лютого 2019 року у справі № 920/284/18, від 14 березня 2018 року у справі № 760/8892/17, від 02 вересня 2019 року у справі № 500/529/13-ц, на які посилається заявниця в касаційній скарзі.
75.        Доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права щодо встановлення обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судами попередніх інстанцій надано оцінку доказів відповідно до положень статті 89 ЦПК України.
76.        Незгода заявниці із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
77.        Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
78.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
79.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
80.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
81.        В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди ухвалили оскаржувані судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 
ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
82.        Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 
ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
83.        Також колегією суддів не встановлено обставин для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, як того просила представник ОСОБА_2 - адвокат Савченко О. В. Судова практика у подібних справах (див. пункт 71 цієї постанови) є усталеною.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Савченко Оксана Володимирівна, залишити без задоволення.
2.           Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 19 жовтня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 30 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников