КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 754/5018/24                                          Головуючий у суді першої інстанції - Буша Н.Д. 
Номер провадження № 22-ц/824/13198/2024                                    Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2024 року                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Сукач О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна подружжя та просила суд стягнути з відповідача на її користь 194 263,41 грн компенсації вартості частини автомобіля марки Jeep Compass, 1998 куб.см., 2013 року випуску, номер кузова №        НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , стягнути з відповідача понесені судові витрати. 
В подальшому у травні 2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яку мотивував тим, що оскільки предметом позову є відшкодування грошової компенсації, то наявні всі підстави для забезпечення позову, адже невжиття заходів забезпечення може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, з огляду на наступне.
Так, заявник вказує, що відповідач вже на власний розсуд розпорядився спільним майном подружжя без згоди дружини, а тому вважає, що останній може позбутись належного йому майна - автомобіля Jeep Cherokee з метою ухилення від виконання майбутнього судового рішення в даній справі.
Вважає, що накладення арешту на майно відповідача до вирішення даної справи по суті, є адекватним та співмірним позовним вимогам заходом забезпечення, що не призведе до обмеження його прав, а слугуватиме запобіжним заходом можливих порушень прав позивача.
Відтак, представник позивача ОСОБА_2 просив суд накласти арешт на автомобіль JeepCherokee, 2015 року випуску, номер кузова № НОМЕР_7 до вирішення спору по суті та набрання майбутнім судовим рішення в даній справі законної сили.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивач просила накласти арешт не на вже відчужений відповідачем автомобіль Jeep Compass, який є спільним майном подружжя, а на автомобіль Jeep Cherokee, який відповідач придбав після розірвання шлюбу із позивачем, і який є його особистою власністю.
Крім того, апелянт вважає, що навіть зазначена судом ймовірність визнання відповідачем позовних вимог не гарантують реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення вимог ОСОБА_1 .
Наголошує, що про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього судового рішення свідчать реалі дії відповідача, який самостійно, без згоди й відома дружини, розпорядився спільним майном подружжя.
Враховуючи викладене,представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким накласти арешт на автомобіль Jeep Cherokee, 2015 року випуску, номер кузова № НОМЕР_7 , який є особистою власністю ОСОБА_3 , до вирішення спору по суті та набрання майбутнім судовим рішення в даній справі законної сили.
09 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_3 - Бойко Н.В. , у якому вказує, що позивач приховала від суду інформацію що в період шлюбу подружжя набуло у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 та оформило право власності на неї на позивачку, й вартість частини вказаної квартири складає 787 500 грн, що значно перевищує вартість частини відчуженого автомобіля - 194 263.41 грн. Відтак, вважає, що виконання в майбутньому судового рішення в даній справі у разі задоволення позовних вимог фактично забезпечено майном відповідача, право розпорядження яким залежить від позивачки, й вартість якого перевищує суму позову.
Враховуючи викладене у відзиві, представник ОСОБА_3 - адвокат Бойко Н.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
При апеляційному розгляді справи представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Бойко Н.В. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального права  та процесуального законодавства, просила залишити її без змін. 
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_3 - адвоката Бойка Н.В., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, вирішуючи подану заяву про забезпечення позову та відмовляючи у її задоволенні, мотивував своє судове рішення тим, що з наданих  суду матеріалів позивачем неможливо встановити, що відповідач відмовляється добровільним шляхом вирішити питання щодо грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна подружжя. Імовірність визнання відповідачем позовних вимог судом також враховується.
Судом також зазначено, що предмет розгляду справи є стягнення грошових коштів у зв`язку з відчуженням спільного майна подружжя, а не сам автомобіль. Тому, навіть якщо допустити імовірність того, що відповідач укладе штучний договір відчуження автомобілю, обов`язок щодо поділу його вартості з дружиною зберігається у разі визнання позову обґрунтованим.
Суд вказав, що не може пересвідчитись в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Забезпечити ОСОБА_1 реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, можливо і без наявності на даний момент зареєстрованого за відповідачем права власності на автомобіль, адже позивач просить суд стягнути вартість (грошова компенсація), а не сам автомобіль.
Заявлений позивачем захід забезпечення позову не пропорційний заявленим позовним вимогам.
Апеляційний суд не може погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не  відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Як вбачається, із матеріалів вказаної справи позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна подружжя, у якому просила суд: стягнути з ОСОБА_3 на її користь - 194 263 грн 41 коп. компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Jeep Compass, 1998 куб.см., 2013 року випуску, № куз. НОМЕР_8, реєстраційний номер НОМЕР_2 ., стягнути судові витрати.
Таким чином, предметом розгляду даної справи є компенсація вартості частини автомобіля, як спільного майна подружжя та який в подальшому на власний розсуд без згоди було відчужено.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді на адвокатський запит Головний сервісний центр МВС надав інформацію про зареєстровані транспортні засоби за ОСОБА_3 та зазначив, що 25 грудня 2022 року в ТСК 8046 перестроювано на нового власника ( з зміною номерних знаків) по договору купівлі - продажу № 8046/2022/3571768 від 25.12.2022 автомобіль марки Jeep Compass, 1998 куб.см., 2013 року випуску, № куз.        НОМЕР_5 .
Також повідомив, що за ОСОБА_3 , як актуальним власником зареєстровано автомобіль марки Jeep Cherokee, 2015 року випуску, номер кузова № НОМЕР_7 .
Дослідивши вище вказані матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача у справі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки враховуючи предмет спору, колегія суддів вважає, що існують обґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.
Таким чином, наявні правові підстави для задоволення поданої заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль Jeep Cherokee, 2015 року випуску, номер кузова № НОМЕР_6 , який зареєстрований 02 грудня 2023 року за ОСОБА_3 .
Апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач здійснює реальні заходи щодо продажу спірного майна, тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 вже здійснив дії щодо відчуження спірного автомобіля без згоди.
Враховуючи приписи ч.1 ст. 317 ЦК України, відповідно до яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, колегія суддів вбачає загрозу відчуження спірного майна на користь третіх осіб.
Апеляційний суд зауважує, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову, не позбавляє відповідача права володіння та користування майном, а лише обмежує його право розпорядження вказаним майном до часу ухвалення судом рішення у вказаній справі, що є справедливим по відношенню і до позивача.
Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у  його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість  судового рішення  в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити. 
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 про забезпечення, задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль Jeep Cherokee, 2015 року випуску, номер кузова № НОМЕР_7 , який зареєстрований 02 грудня 2023 року за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( прож. АДРЕСА_2 ) до вирішення спору по суті та набрання майбутнім судовим рішення в даній справі законної сили.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови. 
 
Головуючий суддя :                                                                              М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                              Т.Ц.Кашперська                                                                                                                  В.О.Фінагеєв