ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 липня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/461/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року (суддя Кальник В.В..) у справі №160/461/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                               в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №046050018722 від 21.11.2023 у призначенні з 09.11.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у розмірі 80 відсотків її заробітної плати згідно вимог ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, оформлену Рішенням про відмову у призначенні пенсії №046050018722 від 21.11.2023 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її навчання: з 01.09.1998 року по 04.07.2000 року (1 рік 10 місяців 4 дні) у Криворізькому медичному училищі №1 та періоди її роботи: з 26.09.2000 року по 23.07.2004 року (3 роки 09 місяців 28 днів) палатною медичною сестрою хірургічного відділення по строковому трудовому договору у Криворізькій міській лікарні, з 24.07.2004 по 06.03.2006 (1 рік 7 місяців 8 днів) палатною медичною сестрою хірургічного відділення в КЗ “Міська клінічна лікарня №8” на постійній основі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 09 листопада 2023 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, як шахтарю, працюючому в підземних умовах повний робочий день у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) згідно ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили 
працездатність;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з 09.11.2023 призначену їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, як шахтарю, працюючому в підземних умовах повний робочий день у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу) згідно ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області після шістдесяти (60) днів з дати набрання законної сили рішенням у даній справі подати звіт про виконання судового рішення із зазначенням розміру призначеної щомісячної пенсії та розміру нарахованої та виплаченої заборгованості з пенсії за період з 09.11.2023 по дату ухвалення рішення судом;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 пенсійні виплати щодо призначеної їй з 09.11.2023 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, як шахтарю, працюючому в підземних умовах повний робочий день у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу) згідно ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність на виконання рішення суду у даній справі, що набере законної сили.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №1 у розмірі 80 відсотків її заробітної плати згідно вимог ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». На момент звернення за призначенням пенсії їй виповнилося 45 років, а її  страховий та пільговий стаж роботи за Списком № 1 були достатніми для призначення пенсії. Проте позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.  Позивачка посилалась на те, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, яким зміни до статті 13 Закону №1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом № 213-VІІІ, були визнані неконституційними. Крім цього, позивачка вказувала на те, що відповідачем безпідставно не було зараховано до загального страхового стажу періоди її навчання та роботи: з 01.09.1998 року по 04.07.2000, з 26.09.2000 року по 23.07.2004 року з 24.07.2004 по 06.03.2006.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №046050018722 від 21.11.2023 року;
зобов`язано  Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання: з 01.09.1998 по 23.06.2000 у Криворізькому медичному училищі №1 та період роботи: з 26.09.2000 по 23.07.2004 та з 24.07.2004 по 06.03.2006;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, з 15.11.2023 року.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивовано неправомірності позиції пенсійного органу щодо недосягнення позивачкою необхідного пенсійного віку. З цього приводу суд зазначив, що на час звернення позивача за призначенням пенсії існували два закони, які одночасно визначали правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: п. “а”  ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  у редакції до Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, які в свою чергу містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за п. "а"  ст.13 Закону №1788-XII та 50 років за п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. З огляду на висновки   Конституційного Суду України, викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020, практику Європейського суду з прав людини, суд вказав на те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону, у зв`язку з чим дійшов висновку про досягнення позивачкою пенсійного віку.
Суд зазначив, що на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка мала достатній страховий та пільговий стаж роботи для призначення пенсії за Списком № 1.
Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність дій пенсійного органу щодо не зарахування періодів навчання та роботи позивачки з 01.09.1998 року по 04.07.2000, з 26.09.2000 року по 23.07.2004 року з 24.07.2004 по 06.03.2006.
Рішення суду, в частині незадоволених позовних вимог, мотивовано таким.
Щодо заявлених позивачкою вимог про призначення пільгової пенсії з урахуванням вимог ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд вказав на те, що спірні відносини виникли не з приводу застосування положень ст.8 вказаного Закону, відповідачами взагалі не вирішувалося та не приймалося рішення з приводу можливості призначенні такої пенсії. З цих підстав суд вказав, що у такому випадку відсутні підстави стверджувати про порушення відповідачами прав позивачки, які б підлягали захисту в судовому порядку.
Визначаючи дату, з якої має бути призначена пенсія, суд дійшов висновку про те, що такою датою є день звернення позивачки з відповідною заявою про призначення пенсії (15.11.2023).
Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, суд зазначив, що вказаний пенсійний орган будь-яких рішень стосовно заяви позивачки не приймав, оскільки таку заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Чернігівській області, а тому відсутні підстави зобов`язувати ГУ ПФУ у Дніпропетровській області чинити дії, на яких наполягала позивачка.
Рішення суду першої інстанції оскаржено позивачкою та відповідачем.
В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду першої інстанції, в частині незадоволених позовних вимог, скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивачка посилається на те, що суд першої інстанції неправильно визначив дату, з якої повинна бути призначена пенсія, за позицією позивачки такою датою 09.11.2023 – осягнення нею 45-ти річного віку. Не погоджується позивачка і з висновками суду першої інстанції щодо передчасності заявлених вимог про призначення пенсії з урахуванням положень ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та з цього приводу зазначає, що у такому випадку, у разі призначення їй пенсії за Списком №1, вона буде змушена ще раз звертатися до суду з позовом про визначення розміру цієї пенсії, враховуючи положення ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Також позивачка вважає, що наявні і підстави для зобов`язання ГУ ПФУ у Дніпропетровській області нарахувати та виплачувати їй пенсію, оскільки це буде свідчити про остаточне вирішення спору.
В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на відсутність у позивачки права на призначення пенсії за Списком №1 при досягненні 45-ки річного віку. Позиція відповідача полягає в тому, що оскільки пенсії призначаються на підставі Закону №1058, а положеннями ст.114 вказаного Закону передбачено те, що особа набуває право на призначення пенсії за Списком №1 після досягнення 50-ти річного віку, який на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка не досягла, то відсутні підстави стверджувати про наявність у позивачки права на призначення пільгової пенсії за Списком №1. Крім цього, відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду навчання позивачки та періодів її роботи з 26.09.2000 по 31.12.2003, з 01.05.2004 по 23.05.2004 та з 01.03.2006 по 06.03.2006, оскільки вказані періоди були зараховані пенсійним органом, на підтвердження чого суду першої інстанції надавалися відповідні докази. Також, відповідач вказує на відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи з 01.01.2004 по 30.04.2004 та з 24.07.2004 по 28.02.2006, оскільки за вказаний період не сплачені страхові внески.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 15.11.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України до Пенсійного фонду України із заявою встановленої форми про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Відповідач 2 рішенням №046050018722 від 21.11.2023 року відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку – 50 років. В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 17 років 6 місяців 15 днів, з урахуванням вимог частини третьої статті 24 закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” - 28 років 6 місяців 15 днів. Пільговий стаж позивача по Списку №1 становить 11 років 9 місяців 2 дні. До страхового стажу зараховано всі періоди. 
Вважаючи вказане рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, позивачка звернулась до суду з позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Щодо апеляційної скарги відповідача та право позивачки на призначення  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.
Суть спору, в цій частині заявлених вимог, полягає в такому.
Так, позивачка вказує на те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 вона досягла 45-річного віку, що у відповідності до положень статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначено досягнення 45 років (для жінок), та з огляду на наявний стаж роботи, в тому числі пільговий, дає право позивачу на призначення спірної пенсії.
За позицією відповідача, у спірному випадку застосуванню підлягають положення п.1 ч.2  ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",  у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якої пільгова пенсія призначається після досягнення 50 років. Оскільки на час звернення позивачки за призначенням  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 остання не досягла вказаного віку, то підстави для призначення їй пільгової пенсії відсутні.
З приводу таких позицій сторін суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з пунктом “а” статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін  Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а»  статті 13 Закону № 1788-ХІІ  вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років – з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.
Таким чином, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом “а” статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року  та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції  Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття     Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020     у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України     (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), стаття  13, частина друга статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону № 1788-XII  зі змінами, внесеними  Законом №213-VIII  (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного  Рішення  застосуванню підлягають стаття  13, частина друга статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону № 1788-XII  в редакції до внесення змін  Законом № 213-VIII  для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт “а”     статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом “а” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту “а” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та    Законом  № 1058-ІV  - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони вони явно суперечать один одному.    Таке регулювання порушує вимогу “якості    закону”, передбачену    Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод    від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі “Щокін проти України”). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми    Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не  Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі  №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивачки права на призначення пільгової пенсії за Списком №1 після досягнення віку, який визначено положеннями пункту “а” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
У спірному випадку судом встановлено та не спростовано відповідачем те, що на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка досягла 45-ти річного віку, мала страховий стаж 28 років 06 місяці 15 днів, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 1 - 11 років 09 місяці 2 дні.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, станом на час звернення із заявою позивачка мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, а тому суд першої інстанції обгрунтовано зобов`язав пенсійний орган, який розглядав заяву позивачки про призначення пенсії, призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Стосовно рішення суду першої інстанції про зарахування періодів навчання та роботи позивачки до страхового стажу.
Так, суд першої інстанції зобов`язав пенсійний орган зарахувати до страхового стажу позивачки період навчання: з 01.09.1998 по 23.06.2000 у Криворізькому медичному училищі №1 та період роботи: з 26.09.2000 по 23.07.2004 та з 24.07.2004 по 06.03.2006.
В той же час, надані відповідачем суду першої інстанції докази свідчи про те, що період навчання позивачки у Криворізькому медичному училищі №1 з 01.09.1998 по 23.06.2000 зарахований до страхового стажу. Зараховані до страхового стажу і періоди роботи позивачки з 26.09.2000 по 31.12.2003, з 01.05.2004 по 23.05.2004 та з 01.03.2006 по 06.03.2006 (а.с.56).
Отже, рішення суду першої інстанції, в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період навчання: з 01.09.1998 по 23.06.2000 у Криворізькому медичному училищі №1 та період роботи: з 26.09.2000 по 23.07.2004 та з 24.07.2004 по 06.03.2006, є необгрунтованим та в цій частині підлягає скасуванню.
В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи 01.01.2004 по 30.04.2004 та з 24.07.2004 по 28.02.2006, оскільки вказаний період роботи підтверджений інформацією з трудової книжки та довідкою Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №16» Криворізької міської ради (а.с.25). Суд першої інстанції правильно зазначив те, що сам факт несплати роботодавцем страхових внесків не може нести негативних наслідків для працівника, оскільки обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті страхових внесків не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески.
Чинне законодавство покладає обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків на страхувальника. 
З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу підтвердженого періоду роботи позивачки з роботи 01.01.2004 по 30.04.2004 та з 24.07.2004 по 28.02.2006.
Щодо апеляційної скарги позивачки.
Стосовно визначеної судом першої інстанції, з якої повинна бути призначена пенсій, слід зазначити те, що у відповідності до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки у спірному випадку позивачка досягла пенсійного віку (45 років) 08.11.2023, а із заявою про призначення за пенсією звернулася 15.11.2023, то пенсія їй повинна бути призначена з 09.11.2023.
Отже, в цій частині рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.45 45 Закону №1058-ІV.
Стосовно аргументів позивачки про необгрунтованість рішення суду першої інстанції, в частині незадоволених позовних вимог про призначення пенсії з урахуванням положень ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», слід зазначити те, що оскільки спірні відносини у цій справі не пов`язані із застосування положень ст.8 вказаного Закону, а відповідачами взагалі не вирішувалося та не приймалося рішення з приводу можливості призначенні такої пенсії, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині заявлених вимог, оскільки встановлені обставини справи не дають підстав стверджувати про порушення прав позивачки саме з огляду на не застосування відповідачами у спірному випадку положень ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
З цього приводу слід звернути увагу і на те, що як заява позивачки про призначення пенсії (а.с.71) так і оскаржуване рішення пенсійного органу будь-яких посилань на положення ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не містять.
Стосовно позиції відповідачки про необгрунтованість рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволення позовних вимог до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, слід зазначити те, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що вказаний пенсійний орган будь-яких рішень стосовно заяви позивачки про призначенні пенсії не приймав, оскільки таку заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Чернігівській області, а тому відсутні підстави зобов`язувати ГУ ПФУ у Дніпропетровській області чинити дії, на яких наполягала позивачка.
Таким чином, проаналізувавши аргументи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг позивачки та відповідача.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-                                         
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі №160/461/24, в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її навчання та роботи з 01.09.1998 по 23.06.2000, з 26.09.2000 по 23.07.2004 та з 24.07.2004 по 06.03.2006 – скасувати та в цій частині заявлених вимог прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі №160/461/24, в частині визначеної дати, з якої слід призначити пенсію, змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, з 09.11.2023 року.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі №160/461/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 04.07.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк