ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2363/24 Справа № 183/77/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Сорока О. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління, Черкаської об`єднаної територіальної громади  Новомосковського району Дніпропетровської області, в особі Черкаської селищної ради, третя особа – Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,– 

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 22 липня 1989 року по 14 жовтня 2004 року він проходив військову службу у Збройних Силах України. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , на даний час військова частина польова пошта НОМЕР_2 , в червні 2002 року позивач зарахований на квартирний облік. 01.10.2003 року ОСОБА_1 отримав ордер № 198 від 01.10.2002 року, виданий Гвардійською КЕЧ району МОУ на право заселення в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 20,44 кв.м. 01.01.2003 року між Будинкоуправлінням № НОМЕР_3 Гвардійської квартирно-єксплуатаційної частини району та ОСОБА_1 укладений типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. 22.06.2016 року позивач звернувся до керівника органу приватизації, із заявою щодо передачі йому в приватну власність квартири, яку він займає на умовах найму, згідно ордеру №198 від 01.10.2002 року, на що 24.06.2016 року отримав відповідь, в якій зазначалось, що позивачем надано не всі необхідні документи для приватизації та те, що квартира надавалась йому як службова, а відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягає приватизації, серед іншого, квартири, віднесені в встановленому порядку до числа службових. У вересні 2016 року позивач повторно звернувся до керівника Дніпровського КЕУ із заявою про надання дозволу на проведення заходів про зняття з його однокімнатної квартири АДРЕСА_2 розташованої за вищезазначеною адресою статусу службова. Однак у задоволені даної заяви ОСОБА_1 також було відмовлено, у зв`язку з тим, що 26 листопада 2002 року виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (Черкаська об`єднана територіальна громада), було винесено рішення №4 від 26 листопада 2002 року згідно якого, квартирі в якій проживає позивач надано статус службової. Спірне житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства Оборони України та перебуває в повному оперативному управлінні Дніпровської КЕУ. Позивач наголошує на тому, що він позбавлений можливості приватизувати квартиру в якій постійно мешкає протягом 17 років через протиправні та незаконні дії Дніпровської КЕУ, у зв`язку з чим вимушений звернутись з даним позовом до суду. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач, посилаючись на порушення його прав військовослужбовця, просив визнати протиправними та скасувати рішення Гвардійської селищної ради (Черкаської об`єднаної територіальної громади) Новомосковського району Дніпропетровської області №4 від 26 листопада 2002 року згідно якого, квартирі АДРЕСА_3 було надано статус службової (в частині, що стосується квартири позивача); зобов`язати Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління, як орган приватизації, прийняти відповідні заходи щодо надання можливості в приватизації квартири АДРЕСА_3 .
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року, з урахуванням ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року, позов ОСОБА_1 до Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління, Черкаської об`єднаної територіальної громади (Гвардійської селищної ради) Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа – Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області №4 від 26 листопада 2002 року в частині надання статусу службової квартирі АДРЕСА_3 . Зобов`язано Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління, як орган приватизації, прийняти відповідні заходи щодо приватизації квартири АДРЕСА_3 , у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року. Стягнуто з Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 384,20 гривень (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок). Стягнуто з Черкаської об`єднаної територіальної громади (Гвардійської селищної ради) Новомосковського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 384,20 гривень (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок).
В апеляційній скарзі Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку електронного документа від  24.04.2024 (а.с. 238-240).  
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі, виходячи з наступного.
Встановлено, що згідно витягу із наказу Міністра оборони України №800 від 14.10.2004 року підполковника ОСОБА_1 , заступника командира ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено у запас з правом носіння військової форми; вислуга років останнього у ЗС становить: календарна – 19 років 02 міс., пільгова 24 роки 08 міс (а.с. 10).
01 жовтня 2002 року Гвардійською КЕЧ району МОУ на ім`я ОСОБА_1 видано ордер №198 на право заселення у квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 20,44 кв.м. Даний ордер є єдиним документом, який дає право на заселення вказаної житлової площі (а.с. 15).
26 листопада 2002 року місцевим самоврядуванням виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області постановлено рішення «Про дозвіл на затвердження службової площі за 25-ою Повітрянодесантною бригадою», яким вирішено звільнене службове житло закріпити за сім`ями військовослужбовців 25-ої Повітрянодесантної бригади згідно списку (а.с. 20).
У відповідності до указу Президента України «Про передислокацію 25 ПДБ» у селище Черкаське та Гвардійське для військовослужбовців, що не мають квартир відповідно наказу начальника гарнізону Черкаський, виділені службові квартири, серед яких значиться квартира АДРЕСА_3 (а.с. 21).
Суду надано не завірену належним чином копію письмового документу, згідно якого 01 січня 2003 року між Будинкоуправлінням №1 Гвардійської КЕЧ району та ОСОБА_1 укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду; за договором наймодавець передає наймачу ОСОБА_1 і членам його сім`ї у безстрокове користування квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 37,51 кв.м., що складається з 1 кімнати (а.с. 17-18).
Згідно змісту позовної заяви, позивач стверджує, що 25 червня 2003 року Гвардійською селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області винесено рішення №6, яким, зокрема квартирі  АДРЕСА_3 надано статус службової.
22 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до керівника органу приватизації - начальника КЕВ у м.Дніпро із заявою щодо передачі йому у приватну власність квартири шляхом приватизації.
Відповідно до листа Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська №2314 від 24.06.2016, згідно п.18. Наказу №396 від 16.12.09 "Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" громадянином до органу приватизації подається технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. ОСОБА_1 не надано вищезазначених документів. Відповідно до наданої копії ордеру на дану квартиру вона давалась ОСОБА_1 як службова, а відповідно до ч.2 ст.2 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам?яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов?язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно доводів позовної заяви, позивач у вересні 2016 року повторно звернувся до начальника КЕВ м. Дніпро (м.Дніпропетровська) із заявою про надання дозволу на проведення заходів про зняття з квартири АДРЕСА_3 статусу службової, на яку у жовтні 2016 року отримав відповідь, де було зазначено, що прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на проведення заходів щодо зняття статусу “службова” з квартири позивача.
Відповідно до довідки №15 від 08.01.2020, виданої Південним оперативним командуванням Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Будинкоуправління № НОМЕР_3 , у квартирі АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).
Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий спір – це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень – це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380).
Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі – військова частина) утворюються житлові комісії (далі – житлова комісія військової частини) (пункт 1 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями).
Відповідно до пункту 7 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.
Підготовка, оформлення документів та передання у власність громадян квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюються уповноваженими на це органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (пункт 1 розділу X Інструкції № 380).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №712/5476/19 (провадження №14-62цс20) зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 КАС України). Спори про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг). Тому такі спори слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник щодо відмови ОСОБА_1 , який проходить військову службу, у передачі у приватну власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_3 , яка має статус службової та ордер на вселення у яку позивач одержав у зв”язку із проходженням військової служби.
Отже, у спірних правовідносинах відповідачі наділені повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями у силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є військова служба.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Таким чином, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.
У справі, яка переглядається, позивач, мотивуючи позов положеннями Конституції України, ЗУ “Про приватизацію державного житлового фонду”, ЗУ “Про правовий режим майна у Збройних Силах України”, посилається на непогодження із відмовою у передачі йому у приватну власність шляхом приватизації квартири, яка надана йому на підставі ордеру у зв`язку з проходженням військової служби. Така гарантія соціального захисту, якої, як вважає позивач, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі проходять військову службу, тобто публічну службу.
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби, такий спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Аналогічні за змістом висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року в справі №362/643/21, Верховним Судом у постановах від 07 червня 2023 року у справі №944/6184/19, від 27 листопада 2023 року у справі №460/2236/19, від 23 листопада 2023 року у справі №344/2377/20.
Проте наведене залишилося поза увагою суду першої інстанцій, який належним чином не дослідив питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушили норми процесуального права.
На час розгляду даної цивільної справи апеляційним судом, позивач з аналогічним позовом у порядку адміністративного судочинства не звертався, що підтверджується змістом позовної заяви, особистими поясненнями позивача у судовому засідання суду апеляційної інстанції, інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Виходячи з викладеного, наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).
ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення із зазначеними вище позовом у порядку адміністративного судочинства до відповідного суду першої інстанції. 
Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 377, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління – задовольнити частково. 
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року – скасувати. 
Провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління, Черкаської об`єднаної територіальної громади  Новомосковського району Дніпропетровської області, в особі Черкаської селищної ради, третя особа – Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – закрити. 
Роз`яснити  ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова