ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1474/24  Номер провадження 22-ц/814/2333/24	Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,
секретар Галушко А.О.,
з участю ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – адвоката Божко Т.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 березня 2024 року, постановлене суддею Шаповал Т.В., 
у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, 

в с т а н о в и в:
11.03.2024 ОСОБА_2 звернулася в суд із указаною заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування вимог заяви зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_1 , який вчиняє над нею психологічне насильство, що полягає у висловлюваннях нецензурною лайкою та погрозах. Із підстав викладеного вона неодноразово зверталася до Полтавського відділу поліції, працівниками якого видані термінові заборонні приписи. Проте неправомірна поведінка кривдника не припиняється, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту від вчинення домашнього насильства просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк шість місяців, яким заборонити йому: 
-        перебувати в місці проживання (перебування) заявниці, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
-        наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а також місця перебування та переслідувати її;
-        особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
-        вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
-        обмежити спілкування з ОСОБА_2 .
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 14.03.2024 заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задоволено.
Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 місяців.
Заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонено ОСОБА_1  ближче ніж на 100 метрів наближатися до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 .
Заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.
Заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.
Судові витрати за розгляд справи віднесено за рахунок держави.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що заявником доведено факти систематичного вчинення домашнього насильства над нею, а отже потребу у захистів порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відтак, районний суд визнав наявними підстави для видачі обмежувального припису з покладенням на заінтересовану особу заборони перебування в місці проживання/перебування заявниці, наближатися до неї більше ніж на 100 метрів від місця проживання/перебування, спілкуватися з нею в будь-якій спосіб та переслідувати. 
Заінтересована особа ОСОБА_1 із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким у задоволені заяви відмовити. 
Зазначає, що оскаржуване судове рішення постановлено за його відсутності та належних доказів на підтвердження його обізнаності про день та час розгляду справи.
Повідомляє, що проживає разом із матір`ю, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , на різних поверхах будинку, де спільним є тільки парадний вхід. Стосунки між ними не є близькими, кожен із них має окремий побут і вони можуть подовгу не спілкуватися. Такий характер їх взаємовідносин зумовлений віком заявниці (70 років) та її незадовільним психічним станом здоров`я.
Із січня 2024 року він став проживати за вказаною адресою із дівчиною, ОСОБА_3 , що у подальшому і стало причиною сварок з заявницею. Остання голосно та нецензурно висловлювалася щодо них з дівчиною та була ініціатором сварок, на зауваження не реагувала. 
Доводить, що не вчиняв відносно заявниці психологічне насильство та не оскаржував раніше застосовані поліцією відносно нього обмежувальні припису щодо заборони спілкування з заявницею, оскільки йому було роз`яснено їх тимчасовий характер, а у спілкуванні з нею він і сам не був зацікавлений.
Звертає увагу, що всі три протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства складені у стислий строк з 12.02.2024, 14.02.2024 та 03.03.2024. При цьому, адмінпротокол від 12.02.2024 судом не був розглянутий; консультативний висновок лікаря травматолога від 26.02.2024 містить незрозумілий припис у дужках «14.02.2024», хоча до лікаря заявниця звернулися тільки 26.02.2024, а протокол про порушення щодо подій 14.02.2024 фактично складений 20.03.2024.
Повідомляє, що за порадою працівників поліції та служби соціального захисту, куди їх із матір`ю викликали через домашнє насильство, 27.03.2024 він звернувся за допомогою до лікаря психіатра Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру, де за його заявою на матір заведена медична картка та встановлено попередній діагноз, поставити остаточний діагноз не представилось можливим, тому що заявниця не прийшла на прийом до лікаря, а коли він прибув за місцем її проживання, двері будинку не відчинила, спілкувалася з ним через зачинені двері. 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16.05.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 17.05.2024.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
До Полтавського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку із її хворобою, яке задоволенню не підлягає, оскільки представництво заявниці в суді апеляційної інстанції забезпечено адвокатом Божко Т.Б.
У суді апеляційної інстанції заінтересована особа ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, наполягав на її задоволенні. Представник заявника – адвокат Божко Т.Б. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 ; їх місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
15.02.2024 інспектором Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №447212 відносно ОСОБА_1 , який раніше не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства психологічного стосовно постраждалої ОСОБА_2 ; заходи термінового забороненого припису стосовно кривдника: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою; терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 7 діб з 18-03 год. 15.02.2024 та діє до 18-30 год. 22.02.2024./а.с.4/
Відділом поліції №1 УП ГУ НП в Полтавській області листом №1366115/102/01/4-2024 від 29.02.2024 повідомлено ОСОБА_2 , що за її зверненням від 12.02.2024 по факту конфлікту з сином зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний порталі Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) відділу поліції №1 Полтавського РУП за №2321 від 12.02.2024. За вказаним фактом проведено перевірку згідно з Законом України «Про звернення громадян» та Законом України «Про національну поліцію» в ході якої відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП./а.с.6/
26.02.2024 лікарем консультантом КП «1-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» ОСОБА_4 складено консультаційний висновок спеціаліста щодо пацієнта ОСОБА_2 , діагноз: основний - забій плеча та плечового поясу; Дз: забій, підшкірна гематома правового плеча (14.02.2024). Остеоартроз правового плечового та акроміально-ключичного суглобів - 2 ступеня./а.с.7/
03.03.2024 інспектором Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №447226 відносно ОСОБА_1 , який раніше притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП від 12.02.2024, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства: фізичного та психологічного стосовно постраждалої ОСОБА_2 ; заходи термінового забороненого припису стосовно кривдника: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою; терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 17-00 год. 03.03.2024 та діє до 17.00 год. 13.03.2024./а.с.5/
При постановленні рішення про видачу обмежувального припису, районний суд виходив із того, що факти домашнього насильства мали місце за адресою спільного проживання заявника та її кривдника саме під час їх спільного проживання, відтак суд визнав за необхідне встановити заборону перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_2 .
Зважаючи на форми прояву домашнього насильства, застосування якого встановлено судом, суд дійшов висновку, що також підлягають задоволенню вимоги щодо заборони ближче ніж на 100 метрів наближатися до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 , особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборонивши ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав. 
Стосовно дотримання норм процесуального права, колегія суддів враховує наступне.
       Згідно зі сталою позицією Європейського суду з прав людини, право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
       На національному рівні положення частини п`ятої статті 128 ЦПК України констатує, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
       При цьому, повідомлення учасників справи телефонограмою не відповідає встановленому порядку повідомлення про дату, час і місце розгляду, що відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №463/8859/20 від 31.08.2022. 
       Проте у цій справі виклик заінтересованої особи у справі про видачу обмежувального припису здійснювався за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
       Відтак, відсутніми є підстави для застосування положень п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України та дослідження апеляційним судом приєднаних до апеляційної скарги доказів, які не становили предмет дослідження суду першої інстанції.
Стосовно дотримання норм матеріального права, колегія суддів враховує наступне.
       Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
       Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
       Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
       Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
       Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
       Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
       Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
       Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
       Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.
       Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
       Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
       Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
       Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
       Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
       Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
       Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справі №344/1732/23 від 25.07.2023.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19,обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Згідно із ч.3ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із огляду на викладене, правильно установивши характер спірних правовідносин та надавши належну оцінку вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суд першої інстанції обґрунтовано врахував факти звернення заявника до відділу поліції,наявність заборонних приписів від 15.02.2024 та 03.03.2024, виданих старшим інспектором СПДНВП Полтавського РУП стосовно кривдника ОСОБА_1 , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру відносно матері ОСОБА_2 , а також факту притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та дійшов вмотивованого висновку про підставність задоволення заяви.
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях щодо хворобливого психічного стану здоров`я заявника, які не підтверджені належними доказами, до яких не належить сам лише факт заведення відносно заявниці медичної картки у Полтавському обласному психоневрологічному диспансері. При цьому, колегія суддів враховує, що така медична картка заведена за ініціативою заінтересованої особи, з якою у заявниці наявний тривалий конфлікт. 
Твердження ОСОБА_1 , що саме заявниця була ініціатором сварок також не знайшли свого підтвердження, оскільки у справі відсутні відомості про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а отже застосовані щодо нього оскаржуваним рішенням обмеження є легітимними заходами втручання у права та свободи особи. 
Інші доводи апеляційної скарги щодо оцінки доказів становлять надмірний формалізм та не спростовують ні наявності заборонних приписів відносно ОСОБА_1 , ні факту спричинення тілесних ушкоджень та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 березня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06.08.2024.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 Ю.В. Дряниця

                                                                               Ю.В. Чумак