П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/13953/23	

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови,

                                                  В С Т А Н О В И Л А :

15 листопада 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 306954 від 23.12.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою винесення оскаржуваної постанови є виявлений під час рейдової перевірки факт перевезення пасажирів на транспортному засобі Рута, д.н. НОМЕР_1 , за відсутності схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, квітково-касового листа. 
Однак, позивач не здійснює перевезення пасажирів, виявлений транспортний засіб йому не належить та не перебуває у користуванні, а водій не знаходиться з позивачем у трудових відносинах.
Таким чином, з боку відповідача не доведено належними та допустимими доказами факт здійснення 02.12.2021 року ФОП ОСОБА_1 нерегулярних пасажирських перевезень на транспортному засобі Рута, д.н. НОМЕР_1 . 
Також позивачем вказано на порушення процедури застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки відповідачем не забезпечено належне повідомлення позивача про розгляд справи та не забезпечено можливість реалізувати свої права. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зокрема, зазначено, що під час рейдової перевірки виявлено т/з Рута, д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . Вказаний т/з згідно до свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_2 , відповідно до тимчасового реєстраційного талону – ОСОБА_1 . Відповідач вважає доведеним факт того, що позивач є перевізником і в порушення законодавства про автомобільний транспорт були відсутні схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, квітково-касовий лист проїзду. Також зазначено, що для забезпечення права позивача на участь у розгляді справи, йому надсилалось запрошення, але через його неявку справу розглянуто за його відсутністю.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у задоволені позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено доводи, які за суттю та змістом відповідають наведеним в позовній заяві. 
Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області своїм правом на подання відзиву не скористалось, про розгляд справи повідомлено належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції до електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд».
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
02.12.2021 року посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки під час проведення рейдової перевірки на підставі направлення на перевірку проведено перевірку транспортного засобу РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Вказаний транспортний засіб згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 , а відповідно до тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_3 , дійсного до 31.12.2099 року, належить ОСОБА_1 (а.с. 78-79).
За результатами перевірки складено акт від 02.12.2021 року № 295221, в якому зафіксовано порушення, відповідальність за які передбачена абз. 3 ч.1 статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених в статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: схема маршруту, розкладу руху, таблиця вартості проїзду, квітково-касовий лист проїзду (а.с. 77).
На адресу позивача засобами поштового зв`язку направлено запрошення для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення від 07.12.2021 року № 103356/20.2/24-21, але повідомлення повернулося до Управління за закінченням терміну зберігання (а.с.82).
23.12.2021 року уповноваженою особою відповідача, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», винесено постанову №306954, якою застосовано до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн (а.с.83).
Стверджуючи про протиправність застосування адміністративно-господарського штрафу,  позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що під час рейдової перевірки транспортного засобу РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлено факт здійснення нерегулярних перевезень пасажирів за відсутності схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, квітково-касового листа. Також встановлено, що на час перевірки транспортний засіб належав на праві користування позивачу, який має ліцензію на здійснення пасажирських перевезень. Вказані обставини у сукупності доводять, що позивач виступав перевізником. Крім того, матеріали справи містять докази направлення повідомлення про розгляд справи на адресу позивача, що свідчить про дотримання відповідачем процедури розгляду справи.
Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».
Частиною першою ст. 39 Закон України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документи для регулярних пасажирських перевезень: 
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; 
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квітково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачені види відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Так, відповідно до абз.3  ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказаними нормами чітко визначено обов`язок наявності у автомобільних перевізників необхідних документів для здійснення регулярних пасажирських перевезень.
Як вбачається з матеріалів справи, до позивача, як до перевізника, застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн за відсутність у водія  під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, квітково-касового листа, наявність яких передбачена абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 року № 278, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року за № 408/17703, затверджений Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту.
Згідно п. 1. 2 Порядку 278 схема автобусного маршруту - нанесена на карту автомобільних доріг відповідної місцевості або на її фрагмент чи на план міста або на його фрагмент лінія шляху проходження маршруту.
Згідно з пунктом 1.3 Порядку 278 автомобільний перевізник повинен забезпечити: водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.
Відповідно до п.1.4. Порядку №278 схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та представникам Державної автомобільної інспекції МВС України (далі - Державтоінспекція).
В поданій позовній заяві позивач взагалі заперечує факт здійснення ним нерегулярних пасажирських перевезень з застосування транспортного засобу РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема 02.12.2021 року.
Дослідивши надані учасниками справи докази, колегія суддів констатує, що єдиним доказом, який співвідноситься з позивачем є тимчасовий реєстраційний талон  ХХТ №027403, дійсний до 31.12.2099 року, відповідно до якого транспортний засіб РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває у користуванні ОСОБА_1 (а.с. 78-79).
Згідно п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року № 1371, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Отже, тимчасовий реєстраційний талон засвідчує не тільки право користування транспортним засобом, а й право керування ним.
В контексті наведеного,  тимчасовий реєстраційний талон  ХХТ №027403 не може беззаперечно свідчити про використання позивачем транспортного засобу РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 02.12.2021 року для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, за відсутності інших доказів та не доводить, що позивач є перевізником.
Наявний у матеріалах справи подорожній лист №347027, на який посилається відповідач, також не містить жодних ідентифікуючих відомостей, які б вказували, що він складений ОСОБА_1 , як автотранспортним перевізником.
В акті ж перевірки від 02.12.2021 року №295221 відсутній підпис водія транспортного засобу та у графі «пояснення водія про причини порушень» відповідачем зазначено, що водій від підпису та пояснення відмовився.
Таким чином матеріали справи не містять жодного доказу, який би доводив, що ФОП ОСОБА_1 є перевізником.
Крім того, матеріали справи не містять взагалі жодних доказів, що 02.12.2021 року здійснювалось перевезення пасажирів з використанням транспортного засобу РУТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2023 року по справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
У постанові від 22 лютого 2023 року по справі № 240/22448/20 Верховний Суд наголошував, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, встановлена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Тобто, положення відповідної статті не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що під час проведення перевірки посадовими особами відповідача не було з`ясовано та не встановлено належними доказами особу автомобільного перевізника, що виключає накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу.
Отже оскаржувана постанова № 306954 від 23.12.2021 року є протиправною та підлягає скасуванню.
Підсумовуючи все викладене вище, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим дійшов помилково висновку про відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, з огляду на задоволення позовних вимог, та згідно з вимогами ч.1 ст. 139 КАС України, з відповідача – Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 2684 грн (а.с. 1, 113).
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 20 листопада 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

                                                  П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) про застосування адміністративно-господарського штрафу № 306954 від 23.12.2021 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, 9, м.Київ, 03150, ЄДРПОУ 39816845) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні). 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька
Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія
Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко