УХВАЛА
24 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 671/1875/21
провадження № 61-10895ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Сампара Надія Миронівна, на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» про розірвання договорів оренди землі та припинення іншого речового права (права оренди земельної ділянки),
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» 
(далі - ТОВ «Волочиськ-Агро»), в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив:
- розірвати договір оренди землі від 01 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Волочиськ-Агро», зареєстрований 04 лютого 
2016 року, номер запису 13128528, на земельну ділянку, кадастровий номер 6124683300:01:001:0215, площею 3,6272 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Клебанівка;
- розірвати договір оренди землі від 01 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Волочиськ-Агро», зареєстрований 04 лютого 
2016 року, номер запису 13128394, на земельну ділянку, кадастровий номер 6124683300:01:001:0214, площею 3,6175 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Клебанівка;
- припинити інше речове право (право оренди земельної ділянки) 
ТОВ «Волочиськ-Агро» на земельну ділянку, кадастровий номер 6124683300:01:001:0215, площею 3,6272 га, зареєстроване на підставі договору оренди від 01 січня 2015 року, укладеного між ТОВ «Волочиськ-Агро» та ОСОБА_1 ;
- припинити інше речове право (право оренди земельної ділянки) 
ТОВ «Волочиськ-Агро» на земельну ділянку, кадастровий номер 6124683300:01:001:0214, площею 3,6175 га, зареєстроване на підставі договору оренди від 01 січня 2015 року, укладеного між ТОВ «Волочиськ-Агро» та ОСОБА_1 ;
- розірвати договір оренди землі від 02 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Волочиськ-Агро», на земельну ділянку, кадастровий номер 6124683300:01:001:0215, площею 3,6272 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільського господарського виробництва, яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Клебанівка;
- розірвати договір оренди землі від 02 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Волочиськ-Агро», на земельну ділянку, кадастровий номер 6124683300:01:001:0214, площею 3,6175 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільського господарського виробництва, яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Клебанівка.
Підволочиський районний суд Тернопільської області рішенням від 26 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Тернопільський апеляційний суд постановою від 18 червня 2024 року рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 
2024 року залишив без змін.
29 липня 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Сампара Н. М., на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року.
Верховний Суд ухвалою від 19 серпня 2024 року у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Сампара Н. М., про звільнення від сплати судового збору або його відстрочення відмовив.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка 
Сампара Н. М., на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
22 серпня 2024 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено надання загального доступу ухвали Верховного Суду 
від 19 серпня 2024 року.
Копія ухвали суду касаційної інстанції від 19 серпня 2024 року направлена представниці ОСОБА_1 - адвокатці Сампарі Н. М. через систему «Електронний суд», документ доставлений до електронного кабінету 
23 серпня 2024 року о 01:04:43, що підтверджується повідомленням про доставлення електронного листа.
У касаційній скарзі представниця ОСОБА_1 - адвокатка 
Сампара Н. М. зазначила номер засобу зв`язку (мобільний номер телефону), на який 20 вересня 2024 року був здійснений дзвінок з метою повідомлення про направлення їй копії ухвали суду касаційної інстанції від 19 серпня 
2024 року. На дзвінок представниця ОСОБА_1 - адвокатка 
Сампара Н. М. не відповіла.
Покладення на ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі у справі є виконанням вимог 
статті 392 ЦПК України. Звертаючись до суду із клопотанням, зокрема про відстрочення сплати судового збору, заявник зазначив, що він є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .
В ухвалі про залишення касаційної скарги без руху Верховний Суд вказав, що зазначене посвідчення не є належним та допустимим доказом для відстрочення сплати судового збору. Крім того, предметом позову у справі є розірвання договорів оренди землі та припинення іншого речового права (права оренди земельної ділянки). Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 безпосередньо не стосуються реалізації ним прав чи виконання обов`язків законного представника дитини з інвалідністю.
Наведені заявником доводи Верховний Суд не визнав такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору або свідчать про відсутність коштів для сплати судового збору, тому не вважав достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, що узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.
Разом з тим, Верховний Суд зобов`язав заявника надати інші докази на підтвердження скрутного майнового стану.
Станом на 24 вересня 2024 року недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалі Верховного Суду від 19 серпня 2024 року, не усунено.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги як неподаної особі, яка її подала, 
з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави 
(частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
ЄСПЛ вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).
З огляду на матеріали касаційного провадження, касаційна скарга 
подана через систему «Електронний суд» представницею 
ОСОБА_1 - адвокаткою Сампарою Н. М. До касаційної скарги додана копія ордера на надання правової допомоги серії ВО № 1082859 
від 26 липня 2024 року.
Відповідно до ордера на надання правової допомоги серії ВО № 1082859 
від 26 липня 2024 року ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги від 01 листопада 2021 року, доручає представляти його інтереси у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду адвокатці Сампарі Н. М.
Отже, адвокатка Сампара Н. М. є представницею ОСОБА_1 відповідно до статті 60 ЦПК України та наділена такими ж процесуальними правами як і її довіритель. Крім того, до Верховного Суду не надсилались заяви або клопотання про припинення відносин щодо представництва адвокатки Сампари Н. М. в інтересах ОСОБА_1 .
Відповідно до частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Згідно з частиною сьомою статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.
Тому підстави вважати, що ОСОБА_1 не повідомлений належним чином про залишення його касаційної скарги без руху відсутні.
Заявник та його представниця не виконали вимоги ухвали Верховного Суду 
від 19 серпня 2024 року, зокрема не додали документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону.
На час вирішення питання про прийняття до розгляду касаційної скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Сампара Н. М., на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 
2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 
2024 року, будь-які заяви або клопотання від заявника та його представниці засобами поштового зв`язку або через систему «Електронний суд» не надходили, недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалі Верховного Суду 
від 19 серпня 2024 року не усунено.
Строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчився 02 вересня 
2024 року (з урахуванням вихідних днів), місце знаходження представниці ОСОБА_1 - адвокатки Сампари Н. М. не відноситься до території, на якій проводяться (проводились) бойові дії, не є тимчасово окупованою територією і не знаходиться в оточенні.
Виходячи з того, що заявникові та його представниці надавався достатній строк для усунення недоліків касаційної скарги, з урахуванням обставин, які склалися у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, однак, заявник не проявив належної обачності в захисті своїх прав, не цікавився результатами розгляду касаційної скарги та не звертався із заявою про продовження строку для усунення вказаних недоліків засобами поштового/електронного зв`язку або через систему «Електронний суд», та враховуючи, що вимоги ухвали Верховного Суду від 19 серпня 2024 року не виконані, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, касаційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Сампара Н. М., на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року має бути визнана неподаною та повернута заявникові.
ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, вказав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права.
Тому, повернення касаційної скарги не є порушенням права заявника на доступ до суду за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Сампара Надія Миронівна, на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2024 року вважати неподаною та повернути заявникові.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                            І. М. Фаловська