КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/6336/2024

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            04 липня  2024 року                                                                       м. Київ
                                                                                                                     Справа № 369/11816/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого судді-доповідача                               Ящук Т.І., 
  суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Диким Юрієм Олеговичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Волчка А. Я., 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, 
 
встановив:
 
У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.   Позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що 03.09.2011 року між нею та ОСОБА_2 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, про в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №333. 
12 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірвано Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області. 
За час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 07.09.2013 року, який знаходиться у володінні та користуванні відповідача. 
Позивач зазначала, що надає свою згоду на отримання компенсації в рахунок 1/2 вартості автомобіля, оскільки визнання права власності частину автомобіля не забезпечить ефективного захисту прав позивача та породжуватиме нові спори.
На підставі викладеного, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд:
-                     визнати автомобіль марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 07.09.2013 року, спільним майном подружжя; 
-                     у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути із відповідача на її користь компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_1 , зареєстрованого 07.09.2013 року, у розмірі еквівалентному на дату ухвалення рішення 2 674,95 доларів США, яка станом на 03.09.2022 року згідно з офіційним курсом НБУ складає 97 819,17 грн; 
-                     у порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність відповідача автомобіль марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 07.09.2013 року, вартістю 5349,90 доларів США, що станом 03.09.2022 року згідно з офіційним курсом НБУ складає 195 638,35 грн;
-                     стягнути із відповідача на її користь судові витрати зі сплати судового збору та проведення експертизи.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня     2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано автомобіль марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 07.09.2013 року, спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
 У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Дикий Ю.О., звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволенні позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що наведені судом мотиви відмови в задоволені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля та виділення його у власність відповідача не відповідають положенням статей 69-71 Сімейного кодексу України , статтям 183, 364, 372 Цивільного кодексу України .
04.02.2022 року на адресу суду надійшов висновок експерта Київського науково-дослідного екпертно-криміналістичного центру від 26.01.2022 року № СЕ-19/111-21/58558-АВ за результатами проведеної транспортно-товарознавчої експертизи, згідно з яким середня ринкова ціна спірного автомобіля станом на 20.10.2020 року становила 151 810 грн., що еквівалентно 5 349,90 доларів США. Враховуючи значне знецінення гривні з 20.10.2020 року, офіційний курс якої до іноземних валют станом на дату уточнення позовних вимог (03.09.2022 року) становив 36,5686 грн за 1 долар США, позивач просила суд при вирішенні позову керуватися вартістю спірного автомобіля в доларах США - валюті зазначеній у первинних документах (довідниках), якими послуговувався експерт при складанні висновку про ринкову вартість спірного автомобіля. 
Безпідставним вважає висновок суду про необхідність заявлення додаткової вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частини спірного автомобіля як обов`язкової передумови компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля. 
Відзив на апеляційну скаргу від сторони відповідача не надходив. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,  з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала доказів на підтвердження вартості автомобіля марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 
Як убачається з висновку експерта від 26.01.2022 року № СЕ-19/111-21/58558-АВ, зробленого судовим експертом Міністерства внутрішніх справ України Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Тимченко Г.М., об`єкт дослідження за клопотанням експерта не був наданий, для проведення експертизи використовувались довідково-інформаційні джерела, у зв`язку з цим експертом була визначена середня ринкова ціна КТЗ станом на 20.10.2020 року, а не дійсна ринкова вартість автомобіля.
З наведених підстав, суд не взяв до уваги вказаний висновок експерта, як на підтвердження дійсної ринкової вартості автомобіля, оскільки останній не відповідає вимогам, передбаченим статтею 102 ЦПК України.
Приймаючи до уваги, що автомобіль, який є об`єктом поділу, є неподільною річчю, сторони не дійшли до спільної згоди щодо його вартості, а позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості автомобіля, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення із відповідача компенсації за частку в спільному майні.
 
З висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог колегія суддів не погоджується, оскільки вони  не  у повному обсязі відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. 
 
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.» 
«Метою позивачки є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є неподільна річ - автомобіль. Суди обох інстанцій, хоч і зробили протилежні висновки щодо суті позову, правильно вважали, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.»
 
Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №333. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини « ОСОБА_1 » (а. с. 4).
12.12.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва від 12.12.2018 року Серія НОМЕР_2 , виданого Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а. с. 10).
16.03.2019 року позивач змінила прізвище « ОСОБА_1 » на дошлюбне « ОСОБА_1 », про що Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області видано свідоцтво про зміну імені Серія - НОМЕР_3 (а. с. 11).
За час проживання в шлюбі сторонами придбано майно - автомобіль марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 07.09.2013 року.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований  відповідач ОСОБА_2 (а. с. 14).
            Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. ч. 1, 4 ст. 65 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Положеннями ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.
Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки позивач  надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.
У п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.
Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
Відповідні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц, від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зазначила: «приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні».
 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що спірний автомобіль є його особистою власністю, оскільки придбаний за його особисті кошти, які він отримав за продаж попереднього автомобіля «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , який набутий ним ще до моменту реєстрації шлюбу з позивачем. 
            Пунктом  1 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.  
            Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У порушення наведених норм процесуального права відповідач не надав будь-яких належних доказів на спростування презумції спільності майна подружжя, що є його процесуальним обов`язком.  
Встановивши, що сторони придбали автомобіль «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі, позивач надала згоду на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується транспортним засобом, колегія судів дійшла висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.
 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, сторона позивача надала суду роздруківку з сайту https://auto.ria.com/, відповідно до якого середня ринкова вартість автомобіля марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску зі схожими технічними характеристикам становить 211 864 грн. 25 коп. (а. с. 15).
Представником відповідача надано суду Звіт про оцінку майна № 892-1/20, а саме колісного транспортного засобу, автомобіля марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_1 , від 16 листопада 2020 року, зробленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки (без ПДВ; з округленням) становить 46 668 грн (а. с. 70, 71). 
Не погоджуючись з вказаним звітом, представник позивача подав до суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.
З метою правильного вирішення справи та прийняття законного і обґрунтованого судового рішення шляхом повного, об`єктивного з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи, що потребує спеціальних знань і становлять предмет доказування, ухвалою суду від 24.02.2021 року призначено судову автотоварознавчу експертизу у справі, на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість транспортного засобу «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , на дату проведення експертизи? (а. с. 82, 83).
Повідомленням про неможливість проведення експертизи від 01.06.2021 року судовий експерт повідомив суд про те, що визначити ринкову вартість транспортного засобу «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , не видається можливим, оскільки неможливо безпосередньо оглянути та дослідити транспортний засіб (а. с. 96).
Ухвалою суду від 06.09.2021 року у справі повторно призначено судову автотоварознавчу експертизу щодо ринкової вартості автомобіля та зобов`язано відповідача надати для огляду транспортний засіб у визначений експертом час та місце; у разі ненадання відповідачем автомобіля експертизу проводити за методом аналогії цін ідентичних автомобілів, станом на дату відкриття провадження у справі - 20.10.2020 року (а. с. 115, 116).
Відповідно до висновку експерта від 26 січня 2022 року № СЕ-19/111-21/58558-АВ, зробленого судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Тимченко Г.М., середня ринкова ціна автомобілям «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, станом на 20.10.2020 року становила 151 810  грн. У висновку зазначено, що технічний огляд транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , не проводився, автомобіль не надано на дослідження (а. с. 124-126). 
Висновок експерта є одним із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до ч. 2 ст. 108 ЦПК України, у разі якщо суд призначив проведення експертизи експертній установі, керівник такої установи доручає проведення експертизи одному або декільком експертам. Ці експерти надають висновок від свого імені і несуть за нього особисту відповідальність.
Згідно з п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
 
В ухвалі суду від 06.09.2021 року зазначено, що у разі ненадання для дослідження транспортного засобу «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , судову автотоварознавчу експертизу проводити на підставі матеріалів справи за методом аналогії ідентичних автомобілів.
Як вбачається зі змісту висновку експерта,  спірний автомобіль не був наданий на дослідження, а тому судовий експерт визначив вартість транспортного засобу на підставі матеріалів справи за методом аналогії ідентичних автомобілів.   Отже, наданий висновок експерта від 26.01.2022 року № СЕ-19/111-21/58558-АВ не суперечить положенням Методики. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що у випадку неможливості встановлення судовим експертом дійсної (ринкової) вартості транспортного засобу «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у зв`язку із не наданням автомобіля для огляду, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи.
Матеріалами справи підтверджено, що сторона позивача вживала усіх можливих заходів для проведення призначених судових експертиз з метою встановлення дійсної ринкової вартості спірного транспортного засобу.
Водночас відповідачем не спростовано визначений експертом розмір вартості спірного автомобіля.  Наданий відповідачем Звіт про оцінку майна № 892-1/20 від 16.11.2020 року, зроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки (без ПДВ; з округленням) становить 46 668 грн, не береться судом до уваги, оскільки такий звіт є необґрунтованим, не містить дослідної частини, а тому не є належним доказом у справі.   
За таких обставин, безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надала доказів на підтвердження вартості автомобіля «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Враховуючи наведене, визначаючи вартість транспортного засобу «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , колегія суддів приймає до уваги висновок експерта від 26.01.2022 року № СЕ-19/111-21/58558-АВ, зробленого судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Тимченко Г.М., який є належним та допустимим доказом у справі, експертиза була проведена на підставі наявних у матеріалах справи доказів за методом аналогії цін ідентичних автомобілів. Згідно з вказаним висновком експерта вартість спірного транспортного засобу станом 20.10.2020 року становить 151 810 грн. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що існують правові підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача грошової компенсації половини вартості спірного транспортного засобу в розмірі 75 905 грн. та виділення у приватну власність відповідача спірного транспортного засобу.  
Колегія суддів відхиляє доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суду при вирішенні спору необхідно керуватися вартістю спірного транспортного засобу в доларах США, з огляду на таке. 
У висновку експерта від 26.01.2022 року № СЕ-19/111-21/58558-АВ зазначено, що вартість КТЗ, яка наведена в іноземній валюті, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату оцінки.   Незважаючи на те, що експерт, визначаючи вартість спірного транспортного засобу, виходив із цін аналогічних транспортних засобів, визначених в іноземній валюті, середню ринкову ціну спірного транспортного засобу експерт визначив у національній грошовій   валюті - гривні,  без  визначення цієї вартості у доларах США.  
            За таких обставин відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача компенсації вартості спірного транспортного засобу в розмірі еквівалентному 2 674,95 доларів  США.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в  позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:  чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
 
Судом встановлено, що в апеляційній скарзі позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 11 250 грн. 
07.09.2020 року ОСОБА_1 уклала із адвокатом Диким Ю.О. договір про надання правової допомоги (а. с. 210-213).
За договором про надання правової допомоги від 07.09.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Диким Ю.О. 14.06.2023 року складено та підписано акт приймання-здачі наданої правової допомоги, за яким загальна вартість наданої адвокатом правової допомоги клієнту у справі № 369/11816/20 за період 08.06.2023 року по 14.06.2023 року склала 11 250 грн, що включає в себе вартість підготовки та подання до суду апеляційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.06.2023 року у справі № 369/11816/20.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження                 № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником ОСОБА_1 - Диким Ю.О. , обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 11 250 грн.  
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду(ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 сплатила за проведення експертизи у справі 1015,20 грн, що підтверджується квитанцією від 05.05.2021 року № 50 (а.с. 93). Апеляційний суд враховує висновок експерта від 26.01.2022 року № СЕ-19/111-21/58558-АВ як доказ під час розгляду справи та ухвалення судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія судів вважає, що витрати, здійснені позивачем за проведення експертизи у справі, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підлягають відшкодуванню відповідачем.
Крім того, відповідач повинен компенсувати позивачу витрати по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги у розмірі 1588,98 грн.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Диким Юрієм Олеговичем, - задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - задовольнити частково.
Упорядку поділу спільного майна подружжя виділити у приватну власність ОСОБА_2 автомобіль марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 07.09.2013 року, вартістю 151 810 грн.
У порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2  ( РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1   ( РНОКПП НОМЕР_6 ) компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_1 , зареєстрованого 07.09.2013 року, в розмірі 75 905 ( сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ять)  грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати :  по сплаті судового збору в розмірі 1588,98 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 1015,20 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 11 250 грн., а всього на суму 13 854 грн. 18 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя  - доповідач:                                                                 Ящук Т.І.

                       Судді:                                                                    Кирилюк Г.М.

        Рейнарт І.М.