УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8135/23 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С. 
Категорія 44 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Григорусь Н.Й., Трояновської Г.С.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 296/8135/23 за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного управління національної поліції в Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою Головного управління національної поліції в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 20 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн та у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11 500,00 гривень.
Позов мотивувала тим, що у квітні 2022 року з території її домоволодіння викрадено майно, у зв`язку з чим вона звернулась із заявою до СВГ Житомирського РУП. 
12 травня 2023 року стало відомо, що її «повідомлення» від 05 квітня 2022 року відповідним чином було зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події відділу поліції №1 Житомирського РУП за № 2521 та зазначено, що за результатами розгляду заяви ознаки кримінального правопорушення у вказаному випадку відсутні.
Будучи юридично необізнаною, змушена була укласти договір з адвокатом за участі якого дізналась, що всупереч пояснень, які надавались нею ПОГ СВГ Житомирського РУП ОСОБА_2 щодо кількості викраденого майна, його вартості та суми завданого їй збитку, останній не вказав зазначені відомості як в її заяві, так і в її поясненнях, чим приховав скоєний відносно неї злочин. У результаті дій ПОГ СВГ Житомирського РУП ОСОБА_2 , особи, винні у скоєнні крадіжки її майна покарання не понесли, матеріальні збитки та моральна шкода їй не відшкодована. 
08 серпня 2023 року після неодноразових адвокатських запитів від Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області було отримано копію висновку службового розслідування за фактом можливих неправомірних дій ПОГ СВГ Житомирського РУП ГУНП ОСОБА_2 . Згідно якого дисциплінарна комісія Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області відомості за проведення поверхневої перевірки за зверненнями позивача по факту крадіжки, притягнула до дисциплінарної відповідальності начальника сектору превенцїї ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 та поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенцїї Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_2 . 
Оскільки з моменту вчинення дисциплінарного проступку пройшло більше 6 місяців, на підставі частини 1 статті 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення відносно вказаних осіб застосовано не було. Після вчинення нею всіх перелічених дій, які потребували витрачання значного часу, душевних хвилювань, погіршення її емоційного стану та оплати послуг адвоката, лише 18 липня 2023 року, відомості, щодо вчинення крадіжки внесені до ЄРДР за №12023060410000440 та розпочато досудове розслідування. Зазначала, що внаслідок незаконних дій працівників поліції, їй заподіяно матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим вона звернулась до суду.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2024 року позов задоволено.
У поданій апеляційній скарзі, Головне управління національної поліції в Житомирській області просить його змінити, зменшивши визначений до стягнення з Держави Україна на користь позивача розмір грошового відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Судові витрати за подання апеляційної скарги стягнути на користь відповідача із позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи призвели до порушення норм матеріального права.
Місцевий суд в оскаржуваному рішенні не врахував, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доказування наявності цих умов покладається на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1167, 1174, частини 6 статті 1176 ЦК України. 
Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України на сьогодні законодавчо визначений Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". При цьому, положення цього Закону передбачають можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівником правоохоронного органу) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.
Судом першої інстанції не було враховано правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 180/1560/16-а щодо загальних підходів до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування. 
Крім того, місцевий суд не врахував, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. 
ГУНП в Житомирській області зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано завищений розмір моральної шкоди. Оскільки, при визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд при прийняті оскаржуваного рішення не враховував те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості суд дійшов невірного висновку, що розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду має складати 3000,00 гривень, оскільки такий розмір моральної шкоди є не співмірним з допущеними порушеннями з боку відповідача.
Щодо частини задоволених позовних вимог відшкодування матеріальних збитків у розмірі 11 500,00 грн, ГУНП в Житомирській області зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не враховано стаття 22 ЦК України. 
На підтвердження факту понесення матеріальної шкоди ОСОБА_1 до позову надано договір про надання правової допомоги № 5 від 10 травня 2023 року де сторони узгодили, що розмір винагороди (гонорару) адвоката за правову допомогу. Крім цього, було надано акти виконаних робіт за договором про надання правової допомоги.
Таким чином, оскільки зазначені позивачем витрати на правничу допомогу не є шкодою чи збитками в розумінні вимог статей 22, 1166, 1173 - 1175 ЦК України, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як матеріальні збитки чи шкода, оскільки є судовими витратами, що пов`язані з наданням правової інформації консультації і роз`яснень з правових питань, як передбачено. 
З врахуванням викладеного ГУНП в Житомирській області вважає, що суд першої інстанції, виходячи з предмету та підстав позову, належним чином не оцінив надані докази у справі та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування моральної та матеріальної шкоди в повному обсязі, а тому оскаржуване рішення має бути змінено.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що дії посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, які виразились у неналежному розгляді звернень позивача без дослідження всіх обставин події, які необхідні для об`єктивного, усебічного та повного їх розгляду, необґрунтованому затягуванні з початком досудового розслідування за поданою позивачем заявою про кримінальне правопорушення, не вирішенні порушених у зверненнях позивача обґрунтованих питань, які належать до компетенції органу (підрозділу) поліції негативно вплинули на моральний стан позивача та завдали їй моральної шкоди. Тому, суд вважав, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є достатнім та справедливим. А також те, що позивачем доведено понесення нею матеріальних збитків на загальну суму 11 500 грн, у зв`язку з необхідністю отримання кваліфікованої правової допомоги.
Колегія суддів погоджується з такими висновками мотивуючи таким.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК  України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).
Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 квітня 2018 року ОСОБА_1 зареєструвалась в Головному управління ДФС у Житомирській області (на даний час ДПС) як фізична особа-підприємець. Основним видом господарської діяльності є оптова і роздрібна торгівля квітами та рослинами. Господарську діяльність здійснює за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копією витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с.9-10).
У повідомленні відділу поліції №1 Житомирського РУП «Про результати розгляду звернення» №905/202/01-2020 від 01 травня 2020 року, яке надійшло на адресу позивачки, зазначено, що її повідомлення від 05 квітня 2022 року відповідним чином було зареєстровано в Журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події відділу поліції №1 Житомирського РУП за №2521. В ході проведення перевірки було встановлено, що 31 березня 2022 року дане діяння вчинили місцеві жителі села Антопіль, Бердичівського району гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 , в діях вищевказаних осіб вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого статтею 51 КУпАП (Дрібна крадіжка) та відносно останніх працівниками відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області були складені протоколи про адміністративне правопорушення, а тому перевірку по даному факту завершено (а.с.22).
10 травня 2023 року ОСОБА_1 укладено договір з адвокатом Жмуцьким М.В. про надання правової допомоги, яка останнім була надана (а.с.11-12).
Після ознайомлення адвоката із матеріалами справи, 30 травня 2023 року ОСОБА_1 подала скаргу на неправомірні дії ПОГ СВГ Житомирського РУП ОСОБА_2 (а.с.23-24).
За наслідками службового розслідування Житомирського РУП дисциплінарною комісією встановлено, що відомості щодо можливих неправомірних дій поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_2 знайшли своє фактичне підтвердження (а.с.25).
За порушення службової дисципліни, невиконання вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про звернення громадян», Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, що виразилось у проведенні поверхневої перевірки за зверненнями ОСОБА_1 , по факту крадіжки, заслуговують на притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника сектору превенцїї ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 та поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенцїї Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області капітан поліції ОСОБА_2, однак, враховуючи те, що з моменту вчинення дисциплінарного проступку пройшло більше 6 місяців, на підставі частини 1 статті 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення відносно вказаних осіб не застосовано, що підтверджується копією висновку службового розслідування від 30 червня 2023 року (а.с.28-31).
Встановлено, що лише 18 липня 2023 року, відомості, щодо вчинення крадіжки майна позивачки, яке мало місце 01 квітня 2022 року, внесені до ЄРДР за №12023060410000440 та розпочате досудове розслідування, що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а.с.32).
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
В даному випадку спір між сторонами стосується відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади.
За приписами частини 3 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
Вина посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, підтверджується висновком про результати службового розслідування.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Отже місцевий суд правильно встановив, що дії посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області негативно вплинули на моральний стан позивачки та завдали їй моральної шкоди та правильно вважав, що визначений ОСОБА_1 розмір моральної шкоди є достатнім, співмірним та справедливим.
Що стосується витрат на правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.
Позивачем надано суду належні та допустимі докази понесення нею фінансових витрат на послуги адвоката, яким було надано їй правничу допомогу.
У данихправовідносинах,  вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу Кодексом України про адміністративні правопорушення не врегульовано. Тому доводи апеляційної скарги у цій частині є неприйнятними.
У той же час, за приписами частини 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що правнича допомога позивачці була надана у зв`язку із бездіяльністю службових осіб ГУНПУ в Житомирській області, щодо розгляду її заяви про вчинення правопорушення. Сплата коштів адвокату призвела до понесення ОСОБА_1 матеріальних збитків, які настали внаслідок неправомірних дій працівників ГУНПУ в Житомирській області.
Таким чином, наявні всі правові підстави для відшкодування позивачу заподіяної шкоди.
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                Судді

Повний текст постанови складений: 05 серпня 2024 року.